ELTŰNT
ISZTAMBUL ENCIKLOPÉDIÁJA
Érdekes. Hatalmas! Szóval…
Nézzetek csak rá!
- Pelin! - Megvagy.
Ez tuti poénosabb lesz.
Felelsz vagy mersz?
Felelek.
- Hányszor szexeltél? - Meg sem tudja számolni.
Hogy merészeled? Hogy van képed? Hogy kérdezhetsz ilyet tőlem?
Szívatlak. Hányszor szexeltem? Tippeljetek!
- Ötször. - Hetvenháromszor.
- Ezerszer. - Hűha!
Megtisztelő, drága Dodo, de…
Egyszer sem.
Oké, most az igazat.
Egyszer sem.
Várj, a semmiért készítettelek fel a randikra?
Én sminkeltelek ki, még azt is mondtad, jól mentek.
- Szóval semmi sem történt? - Semmi sem történt.
Miféle baráti társaság vagyunk? Hogy a fenébe nem szereted a metált?
- Én nem. - Még sosem szexeltél?
- Mindegy. Folytassuk! - És kiderült a titkom.
- Zehrát jobban ismerem. - Oké.
Szerintem megválaszoltam.
- Ki pörget? Én? - Igen.
Gyerünk! Akkor felelsz vagy mersz?
- Felelek. - Bakker! Legyen már más is!
- Mondd, hogy mersz, úgy izgi! - Mi a kérdésed?
Nálad mi red flag egy kapcsolatban? Ami miatt szakítasz a csajjal.
- Csak az, ha hazudik. - Ne már, tök klisés!
De igaz. Ha hazudik, akkor vége. Ennyi.
És nem a szőkék jönnek be, hanem inkább a barnák.
Legyen cuki, ovális arca!
Szeretem az őzikeszemeket.
- Szereti a Zehra nevű lányokat. - Oké, én jövök.
Mizu?
- Semmi, nálad? - Dettó.
- Kérdezhetek? - Persze.
Köszönöm. Felelsz vagy mersz?
- Merek. - Kaphatok egy nagy tapsot?
Végre!
- Ugorj a tengerbe! - Mi?
- Ugorj bele! - Harun, ne butáskodj!
- Menni fog. - Nem.
- Menj! - Ne hülyéskedjetek!
- Ez csak játék, csajszi. Gyerünk! - Felejtsétek el!
Megcsinálod.
Nem.
De nem azt mondtuk, hogy ma bemegyünk a vízbe?
Én nem ígértem ilyet.
Miért? Nem tudsz úszni?
És ha nem tudok?
Akkor mi van?
Nem baj, ha nem tudsz, csak mondd meg!
- Jó napot! - Jó napot!
Üdvözlöm a francia nyelvvizsga szóbeli részén!
Köszönöm.
Hogy van?
- Remekül. - Nagyszerű.
Tájékoztatnom kell,
hogy a kiértékelés miatt a vizsga rögzítésre kerül.
- Beleegyezik? - Igen.
Remek. Akkor kezdjük!
Mutatkozzon be, kérem! Hogy hívják?
Nesrin Caner.
- Hol született? - Amasyában.
Mikor költözött Isztambulba?
- Huszonöt éve. - Az hosszú idő.
Mi a foglalkozása?
Szív- és érrendszeri sebész vagyok, de jelenleg nem dolgozom.
Megkérdezhetem, miért?
Felmondtam, hogy Franciaországban dolgozhassak tovább.
Tudja, mit mondanak.
„Bárhova is mész, a város követni fog.”
Nincs értelme ilyet mondani egy fejlett ország polgárának.
Veled akarok élni, Nesrin.
Bármi is a problémád, megoldjuk. Veled akarok élni.
Csak egy dolog jár a fejemben,
hogy veled legyek.
Könyörgök!
Adj esélyt nekünk!
Nagyon szeretlek, Nesrin. Őrülten szeretlek.
Nagyon szeretlek!
Louis!
Folytathatnánk, kérlek?
Azt mondta, hogy Franciaországba akar költözni, igaz?
Úgy tűnik, hogy nagyon biztos a dolgában.
De nem értem, hogy lehet ennyire biztos abban,
hogy átmegy ezen a vizsgán.
Bámulatra méltó.
NŐI LAKÓTÁRSAT KERESEK 15 000 TL
Jó napot! A kollégiumi jelentkezés miatt hívom.
Azt mondták, hogy értesítenek.
Nem kaptam meg?
Igen, értem.
Számítana bármit, ha személyesen mennék be?
Nem, rendben.
Jól van. További szép napot!
Rosszkedved van?
Nincs.
- Neked? - Nekem sincs.
Jó.
Van már hír a koliról, amit említettél?
Még semmit sem tudni.
De megkapom, miért ne kapnám?
És ha nem? Akkor megoldást kell találnunk.
Nem tudom.
Az életem mindig tele volt bizonytalansággal.
Meg kell tanulnom együtt élni vele, ahelyett, hogy harcolnék ellene.
Hogy érted ezt?
Tudod te.
Több milliárd ember él a földön.
Nem én vagyok a világ közepe.
Mindenkinek megvan a maga nyűge, de úgyis megoldódik.
Ha megmászol egy hegyet, jön a következő.
Szerintem is.
Ezért nem lehet tudni, hogy pontosan kik is vagyunk,
vagy a helyes úton járunk-e.
De szerintem ez a normális.
- Igen. - Igen.
Szóval semmi gond.
Legalábbis egyelőre.
Mikor lesz vizsgaeredmény?
Mostanra már meg kellene lennie.
Tuti átmentél.
Remélem.
Én is.
AMAZON KÍSÉRLETI DARAB
- Szia! - Szia!
- Szent a béke? - Persze.
- Sok sikert! - Kösz.
Nem vagy pipa a tegnapi miatt?
Nem, dehogy.
Milyen a hajam? Jól néz ki?
Igen.
Neked hogy lesz a hajad?
ÍRTA ÉS RENDEZTE: CİHAN TAYLAN AMAZON
- Jó szórakozást! - Kösz.
- Mi folyik itt? - Kezdünk.
Az életem tele van ellentmondásokkal.
Nem tudom, a tétovaságom miatt van-e,
vagy azért, mert keresem az új helyzeteket,
mert különben úgy érzem, hogy nem élek.
Mindig az ellentétes pólusok között vergődtem.
Tényleg választanom kell közülük?
Nem tudom.
Le a kalappal azok előtt, akik meg tudják választani az útjukat,
akik tudják, mit akarnak, és ismerik a céljukat.
Vagy épp ellenkezőleg, tudják, mit nem akarnak.
Úgy érzem…
gúzsban a nyelvem,
a szívem megterhelt,
az agyam lefagyott.
Erre az állapotra még szakkifejezés is létezik.
Az ambivalencia diagnosztizált esete vagyok.
Két ellentmondásos érzés,
egymásnak ellentmondó érzelem, hiedelem, vágy formájában nyilvánul meg,
melyek elárasztanak és megbénítanak.
Az ambivalencia, hogy nem tehetek semmit.
Olyan ez, mint a tenger feneke.
Levegő nélkül.
Most valószínűleg azon tűnődtök, hogy a sál a szerepem része-e. Nem.
Akkor miért vettem fel?
A szent érzésért?
Vagy azért, hogy ne nézzenek megvetően az anyámra?
Szolidaritásból azzal, aki a világra hozott? Nem tudom.
De még ha tudnám is a választ…
akkor sem kéne így néznetek.
Ezt ne feledjétek!
Amikor megérkeztem Isztambulba…
nem akartam elfedni magam.
Nem terveztem,
csak erőt vett rajtam valami,
de néha az ember akkor is tud dönteni, ha össze van zavarodva.
Talán attól féltem, hogy megbélyegeznek,
hogy elítélnek, rám mutogatnak, emlékeznek rám emiatt.
Csapongó személyiség vagyok.
Olyan, mint egy lufi.
A lufiban levegő van, amit senki sem lát, senkit sem érdekel.
Csak a külsejét nézik.
Ezért féltem attól, hogy majd így néznek rám.
Azt akartam,
hogy olyannak lássanak, amilyen valójában vagyok.
És így két világot teremtettem.
És szégyelltem magam. Nagyon szégyelltem magam.
Közös hangot akartam találni a külvilággal.
El kellett engednem a félelmet, ami nyomasztott.
És most, visszagondolva…
eléggé elhagyatott lettem.
Már azt sem tudom, milyen utat akarok magamnak.
Csak azt tudom,
hogy magamban bolyongok.
Egy szóba kapaszkodom.
Nem minden arany fénylik.
És nem minden utazó téved el.
Igen, így van ez.
Ilyenek a katasztrófák.
Nem akkor sújtanak le, amikor minden jól megy?
Mert ki tudhatja, hogy az út, amin jár, valóban a helyes út-e, vagy csak hiszi?
És ki tudhatja, hogy annak az útnak nem része-e az eltévedés és a kétely?
Mert lehet, hogy holnap úgy ébredek, hogy már megint nem tudom, mit is akarok.
Hidzsáb, sapka, kapucni, paróka vagy kopasz fej.
Csak annyit tudok, hogy Allahnak hála, eljöttem otthonról.
Ha a katasztrófák megállók a célhoz vezető sima úton,
akkor talán csodák várnak ránk az eltévedés útján.
Ki tudja?
Csak annyit tudok…
hogy ugyanaz vagyok.
Zehra.
Mindenki itt van?
Igen. Először is…
Jó volt, mármint…
Nem is volt rossz.
Nyilván mindenkiről részletes feljegyzéseim vannak.
De hadd mondjam el!
A darabnak ezen a pontján
nem térhetünk el kedvünkre a szövegtől, Zehra.
De azt beszéltük,
ha megszáll az ihlet, akkor azt fejezzük ki!
- Nem számít a szöveg… - Azt a próbákra értettem. A próbákra.
De a próbák az alkotói folyamat részei, nem?
De ez a főpróba volt, kis közönséggel.
Nem ugyanazt a szövegkönyvet ismételjük már két hete?
Te változtattál?
Az első két hétben volt lehetőségetek megformálni a karaktereiteket.
Beavatkoztam egyáltalán?
A monológom nincs hatással egyetlenegy másik szereplőre sem.
Ez nem igaz. Minden monológ összefügg egymással.
Amikor játszottál, amikor hallottuk, hogy improvizálsz,
Harunnal pánikoltunk.
A következő jelenetben együtt szerepeltek,
és a szövegedre kell reagálnia. Mert tudod…
Érthető, hogy a szereplők a fejkendős karakterrel szemben
ennek megfelelően viselkednek, akár viszonyulnak.
Aszerint viszonyulnak?
Persze. Nem tudunk olyan könnyen elvonatkoztatni, Zehra.
Oké, másképp fogalmazok. Képzeljetek el engem női rendezőként!
Jó? Valószínűleg nem okoz gondot.
Szerintetek hogy néznék ki?
Gyönyörűen.
Köszönöm, Selin, de nem ez a lényeg. Lenne rajtam hidzsáb?
Nem.
Erről beszélek, hogy vannak bizonyos alapvetések,
amelyeknek megfelelően készülnek a szereplők, és te elrontottad.
Például ott van az „Isztambul enciklopádiája”-óránk.
Özlem prof. tartja.
El tudjátok képzelni, hogy Özlem prof. hidzsábban magyarázza az anyagot?
Vagy képzeljétek csak el a menzásnénit!
- Ez a lényeg. - Társadalmi osztályoktól függ?
De itt most nem pusztán anyagi különbségekről van szó.
Őszintén, én bárkit, bárhogy el tudok képzelni.
Abszurd, hogy egyáltalán erről beszélünk.
Doğukan, miről beszélsz? Nem akarunk senkit rosszal illetni.
Nem tiltunk semmit, csak következetességre törekszünk.
Művészként a valóságot kergetjük.
Ahogy már mondtam, az embereknek van egy bizonyos helyük.
Nem azt mondom, hogy amit Zehra tett, rossz volt.
Nem azt formálta meg, akit eddig.
Különben elképzelhető karakter.
Nem mondom, hogy nem hihető, de a következő jelenetekben már nem ilyen.
Vagy Harun karaktere mást mondana.
Tegyük fel, hogy Zehra egy tévésorozat főszereplője!
El tudjátok képzelni az írót hidzsábban?
Vagy nem is tudom, a csatornaigazgatót, aki eldönti, berendel-e egy sorozatot?
Az előítéletek miatt?
Mi van a hidzsábos nők előítéleteivel?
Valamilyen oknál fogva visszautasítják a munkát, és ez az eredmény.
Könnyű azt mondani, hogy valaki előítéletes, és nem érdekel.
Talán ha nem lennének ilyenek,
akkor nem váltanának ki előítéleteket másokból.
Ez nyilvánvaló.
Sokan hordanak hidzsábot az egyetemen.
Azt csinálnak, amit akarnak.
Nem tudják felfedni magukat, mert a hitük nem engedi ezt meg nekik.
Ennyi elég, hagyjuk abba! Kezdünk nagyon elkanyarodni.
Nem ez a lényeg, hanem a következetesség a darabban.
Úgy értem…
Azt játsszuk, amit írtunk! És nem írtunk hidzsábot.
Na jó! Későre jár, és fáradtak vagyunk.
Még elgondolkodunk Zehra karakterén.
Vigyétek hátra a kellékeket, és tisztán hagyjuk itt a termet!
Te tényleg különc vagy.
Nagyszerű, 25 éve élek itt.
Oké! Ne csináld! Kérlek!
Ugorj!
Az utolsó dobverések, és mindjárt vége a dalnak.
Elég, tedd le! Ne!
Ta-dam!
Kész vagyok.
Állj!
Lassan.
- Óvatosan, törékeny! - Add ide! Oké.
TÖRÉKENY
Emel!
Van ott pár irat. Nézd meg, hátha fontos!
- Mi lesz a bútorokkal, Emel? - Semmi sem marad, minden megy.
Mihez fogsz kezdeni? Hova mész?
Tudok vigyázni magamra.
És anya? Mi lesz anyával? A családunkkal?
Mindenki egyedül boldogul.
Én már nem tudok többet segíteni.
Emel!
Emel! Emel, meghallgatnál? Figyelj! Kérlek, hallgass meg!
Hagyd! Tedd azt le valahova! Gyerünk!
- Jó, nyugi! - Tedd le!
Mit akarsz már megint? Mit akarsz kérni?
Megértelek.
Csinálj, amit akarsz!
Amit csak akarsz.
Majd én elintézem.
Hogy oldod meg?
Nem tudom.
Valahogy gondoskodom anyáról.
Nem mész Franciaországba?
Ha kell, itt maradok.
Nem leszek a terhedre, ne aggódj!
Gyere ide!
Emel, nagyon szeretlek!
Sevinç!
- Sevinç! - Ő nem Sevinç, anya, hanem Emel.
- Emel? - Emel. Igen, a lányod, Emel.
- Csomagoljunk és menjünk! - Oké, anya.
- Sevinçhez. - Igen.
- Sevinçhez megyünk. - Persze.
- Induljunk! - Rendben, anya.
Diego!
- Diego! - Zehra?
Megvan Diego!
- Megkerült Diego? - Igen!
- Ne mondd! - Ő az, nézd!
- Csak hasonlít rá. - Nem, tuti ő az.
Hadd nézzem!
Diego! Cicuskám!
Diego!
- Cicc! - Gyere!
Diego, te vagy az, cicuskám?
Gyere ide, cicus! Gyere szépen!
Hadd nézzelek! Gyere! Pont olyan nehéz vagy, mint Diego.
- Igen, biztosan te vagy az. - Tényleg?
Igen! Diego az.
Hol voltál? Merre bóklásztál?
Mi a baj?
Diegón gondolkodom.
Nagyon hiányoztál neki. Többé nem csavarog el.
- Ez nem olyan egyszerű. - Miért?
Diego már nem utazhat.
Hogyhogy?
Azért, mert idős cica. Elviselhetetlen lenne neki a költözés.
Ne félj! Annyi kalandban volt része, hogy simán kibírja.
- Halló! - Halló, Nesrin!
Louis?
Ma küldték ki e-mailben a vizsgaeredményeket.
- De személyesen akartam elmondani. - Oké.
El akartam mondani, hogy jó volt, ami köztünk volt.
Igen, az biztos.
Átmentél a vizsgán, méghozzá kiváló eredménnyel.
Tényleg?
Jó utat!
Köszönöm, mindent köszönök, Louis.
Mi történt?
Ha elmegyek, vigyázol Diegóra?
Szívesen, csak még az is kérdéses, magamra hogyan fogok vigyázni,
de biztosan találok neki jó helyet.
Mi lenne, ha itt maradnál vele?
Nem adod el a lakást?
Ha vigyázol Diegóra, nem fogom.
Tényleg?
Zehra!
Igen?
Sikerült a vizsgám.
Gratulálok! De nem lep meg.
Tudtam, hogy meglesz.
Kedves, diákok! Ez az utolsó óránk.
Tudom, hogy nem átlagos tárgy volt.
Még azt is hallottam, hogy azon vitatkoztak,
hogy ez építészeti vagy irodalomóra-e.
De remélem, hogy megértették, amit tanítottam.
Talán amikor a jövőben saját épületeket terveznek,
eszükbe jut ez a feladat, és észszerűen járnak el,
azzal a tudattal, hogy valaki enciklopédiájába kerülhetnek.
Bár az évek és az emberek mindenféle kárt okoztak a városnak,
Isztambul még mindig gyönyörű.
De arra kérem önöket, őrizzük meg, és hagyjuk levegőhöz jutni,
mert az igazság az, hogy a város fuldoklik.
Ehhez azonban meg kell találniuk itt a helyüket.
Kire mi hatott a leginkább?
Mi volt a kedvenc betűjük, a kedvenc szavuk?
Igen, most hallgassuk meg, osszák meg a gondolataikat egymással!
Talán még közös helyeik is lesznek. Vagy pedig újakat fedeznek fel.
Tessék, kezdheti!
Az N betű. Nesrin lakása.
Az értelmező szótárban a következő áll Nesrinről.
„A perzsa nyelvből átvett Nesrin név szó szerinti jelentése: vadrózsa.
Az oszmán szövegekben azonban a Nasrin változattal találkozhatunk.
Különösen a Díván-költészetben sűrűn említik a rózsa és tulipán mellett,
Nesrin a kedves utáni vágyakozást és a szerelem gyötrelmét szimbolizálja.”
Lakás. „A lakás olyan épület, ahol emberek élnek,
falakkal körülvéve, helyiségekre osztva,
amely saját tetővel és néha kerttel rendelkezik,
és fából, földből vagy betonból készül.”
Nesrin lakása. A Rüyam társasház a Moda-foknál,
1968-ban épült geometrikus homlokzatával,
széles ablakaival és virágos erkélyeivel
egészen figyelemre méltó, jól illeszkedve az utcaképhez.
Itt kezdtem el írni a saját Isztambul enciklopédiámat.
Isztambuli macskák. Diego.
A bölcs kandúr. Sok mindent tanultam tőle az életről.
Pontosan tudja, mikor kell eltűnni, visszajönni,
és szembenéz a következményekkel.
Építészhallgató, és egy köztisztviselő fia, Harun.
Tele van élettel és végtelen energiával.
Tudjátok, mikor éreztem a legjobban?
Amikor a tengerben belekapaszkodtam.
Leírhatatlan. Ezt meg kell tapasztalni.
Aztán nagyon furcsa dolog történt.
Megkaptuk az időzített e-mailünket. Amit Harun írt, azt megtartom magamnak.
De én ezt küldtem neki.
„Üzenet a jövőbe.
Tisztában vagy vele, hogy mi most időutazunk? Hát persze.
Isztambult máris galaktikus utazássá változtattad,
amikor kézen fogva átvezettél az istiklali kapukon.
Olyan vagy, mint a pillanat, csillagrobbanás.
Csodálom a lelkesedésedet, de nem tudom, mi is vagy pontosan.
A Vega vagy a Szíriusz?
Csak azt tudom, hogy robbanó fény vagy, és nem tudok másfele nézni.
A bürokrata férfi. Serdar. Aznap találkoztunk,
amikor legyőzte a rákot, amiben mindig is kételkedtem.
Vonzó külseje elfojtott érzelmeket rejtett,
amelyek bármelyik pillanatban készen álltak a felszínre törni.
Az Y generáció. Emel.
Az egyik legfurcsább, akivel találkoztam.
Mintha minden szépségét végtelen sötétségbe rejtené,
és széles spektrumú hangulatvilága tükröződne a testében.
A nyugdíjas tanárnő. Nazife asszony vagy Nazife néni.
Olyan, mint a régi púderek.
Nosztalgikus meghittséggel és puhasággal borít be.
De az biztos, hogy annak idején olyan volt, mint egy természeti erő.
És ezt lányai megosztva örökölték.
A vehemenciát és a vihart Emelnek adta át, a csendes partokat pedig Nesrinnek.
Nazife mégis intenzívebb, mint ők ketten együtt.
Talán ilyen az anyaság.
Többnek lenni annál, mint amit adhatsz.
A hívő nő az egyetemen. Fatıma.
Jövőjükért aggódó diákok.
Igen, hárman a csoportunkból.
Szeretlek titeket!
A szívsebész.
Az én igazi hősöm…
Nesrin.
Amikor először láttam, nehéz volt megmondani,
hogy egy hosszú műtét utáni fáradtság ült ki az arcára,
vagy valamilyen krónikus betegséggel küzd.
Olyan, mintha már átélt volna mindent, amit ember csak átélhet,
és mégis mindig hisz a csodákban, de a reménysugarát
elhalványítja a fáradtság.
Aztán Nesrin az én Nesrinem lett.
ISZTAMBUL ENCIKLOPÉDIÁJA
Ezek a lufik már akkor is itt voltak, amikor megérkeztem.
Még egyszer köszönöm.
Különleges ajándék.
Akárcsak te.
Én köszönöm.
Sokat segített Isztambul megismerésében.
Remélem, neked is segít, hogy ne felejtsd el.
Ilyen Isztambul az én szememben.
Kinyomtattam neked.
Erre emlékszem.
Örülök, hogy eljöttél.
És az életem része voltál.
Vigyázz magadra!
Bármikor meglátogathatsz.
A 955-ös számú ciprusi járat megérkezett a repülőtérre.
Anya?
Elkéstél.
Nesrin most ment el.
Nesrin.
Hasonlítasz rá.
Rád is hasonlítok.
A feliratot fordította: Juhász Ildikó