KADONNUT KISSA
ISTANBUL ENCYCLOPEDIA
Se oli mielenkiintoista.
Katso häntä.
Sinun vuorosi, Pelin.
Nyt saatte viihdettä.
Totuus vai tehtävä? -Totuus.
Monestiko olet ollut sängyssä? -Ei hän laske.
Hyvänen aika! Kehtaatkin kysyä minulta tuollaista!
Vitsi vain. Arvatkaa.
Viisi kertaa. -73.
Tuhat. -Oho!
Kiitos kunniasta, Dodo-kulta, mutta vastaus on -
nolla.
Kerro totuus.
Totta se on.
Meikkasinko sinut aina turhaan? Jälkikäteen kehuit treffejä.
Eikö koskaan tapahtunut mitään? -Jostain syystä ei.
Millainen kaveriporukka tämä on?
Et pidä metallimusiikista, eikä sinulla ole seksikokemuksia.
Sama se. Jatketaan. -Se oli salaisuuteni.
Zehra on eniten kaltaiseni. -Vastasin hyvin.
Pyöräytänkö minä? -Kyllä.
Antaa palaa! Totuus vai tehtävä?
Totuus. -Antaisitte totuuden olla!
Tehtävä olisi hauskempi! -Kysy vain.
Mistä syystä jättäisit seurustelukumppanin?
Jätän valehtelijan. -Aika kliseistä.
Jos minulle valehdellaan, juttu on ohi.
Enkä pidä blondeista, vaan bruneteista,
ja söpöistä, pyöreistä kasvoista sekä kauriinsilmistä.
Hän pitää tytöistä nimeltä Zehra. -Minä pyöräytän.
Mitä kuuluu?
Ihan hyvää. -Samoin.
Saanko kysyä jotain? -Saat.
Kiitos paljon. Totuus vai tehtävä?
Tehtävä. -Aplodeja, kiitos.
Vihdoinkin.
Hyppää mereen. -Mitä?
Hyppää mereen. -Älä hölmöile.
Pystyt siihen. -En.
Hyppää vain. -Älkää höpöttäkö.
Pelissä on sääntönsä. -Ei millään.
Pystyt siihen.
Enpäs.
Emmekö sopineet hyppäävämme mereen?
En minä luvannut mitään.
Miksi? Etkö osaa uida?
Entä jos en osaakaan?
Mitä sinä siitä?
Ei se haittaa, kunhan vain sanot niin.
Päivää. -Päivää.
Tervetuloa suulliseen kokeeseen.
Kiitos.
Kuinka voitte?
Oikein hyvin. -Hyvä.
Nauhoitan äänenne, jotta voimme arvioida kokeen myöhemmin.
Annatteko suostumuksenne? -Annan.
Hienoa. Aloitetaan.
Aloittakaa esittelemällä itsenne. -Olen Nesrin Caner.
Missä synnyitte? -Amasyassa.
Milloin muutitte Istanbuliin?
25 vuotta sitten. -Siitä on kauan.
Mikä on ammattinne?
Olen sydän- ja verisuonikirurgi. En ole tällä hetkellä töissä.
Saanko kysyä miksi? -Irtisanouduin jatkaakseni uraa Ranskassa.
Tunnetteko sanonnan?
"Aina voi lähteä, mutta kaupunki kulkee mukana."
Tuo on epäreilua ensimmäisen maailman kansalaiselta.
Tahdon elää kanssasi.
Haluan selvittää ongelmasi ja asua yhdessä.
Mielessäni pyörii vain yksi asia.
Haluan olla kanssasi.
Rukoilen sinua.
Suostu pyyntööni.
Rakastan sinua, Nesrin.
Rakastan sinua.
Louis.
Voisimmeko jatkaa koetta?
Kerroitte haluavanne elää Ranskassa.
Vaikutatte lujatahtoiselta naiselta.
Kuinka voitte olla varma,
että läpäisette kokeen?
Se on ihailtavaa.
SOLUASUNTO NAISELLE 15 000 LIIRAA
Soitan asuntolahakemukseni perään. Sanoitte palaavanne asiaan.
Enkö saanut huonetta?
Ymmärrän.
Auttaisiko, jos tulisin henkilökohtaisesti?
Ei auttaisi.
Selvä. Hyvää päivänjatkoa.
Onko jokin hätänä?
Ei ole.
Entä sinulla? -Ei.
Hyvä.
Kuuluuko asuntolasta mitään?
Ei mitään varmaa.
Kaikki selviää varmasti.
Entä jos ei selviä? Jotain pitää keksiä.
En tiedä.
Elämäni on täynnä epävarmuutta.
Sen kanssa täytyy vain elää eikä hangata vastaan.
Mitä tarkoitat?
Tiedät kai.
Maailmassa on miljardeja ihmisiä.
En ole maailman päähenkilö.
Jokaisella on ongelmansa. Kaikki järjestyy lopulta.
Kun selviää yhdestä vuoresta, toinen kohoaa esiin.
Niin uskon.
Siksi ei voi koskaan tietää, kuka oikeastaan on,
eikä nähdä omaa polkuaan.
Se on minusta normaalia.
Onko? -On.
Ei siis mitään hätää. Ainakaan toistaiseksi.
Milloin saat kielikokeen tulokset? -Olisi pitänyt saada jo.
Läpäisit sen varmasti.
Toivotaan.
Toivon niin.
AMAZON KOKEELLINEN NÄYTELMÄ
Hei. -Hei.
Ollaanko väleissä? -Ollaan.
Onnea. -Kiitos.
Oletko vihainen eilisestä?
En ole.
Onko tukka hyvin?
On.
Miten aiot laittaa omasi?
Oli kiva jutella. -Kiitos.
Mitä nyt? -Jatketaan vain.
Kahtiajakoisuus ei jätä minua rauhaan.
Se johtuu kai päättämättömyydestäni tai jatkuvasta etsikkoajasta,
koska koen eläväni vain kokemusten kautta.
Olen takertunut kahden ääripään väliin.
Pitikö valita jotain? En tiedä.
Ihailen heitä, jotka osaavat valita polun.
"Tämän minä haluan. Tämä on tavoitteeni."
Tai: "Inhoan tätä. Ei koskaan tällaista."
Minusta tuntuu,
että kieleni on solmussa,
sydämeni painaa,
ja mieleni on jäässä.
Tälle tilalle on annettu nimikin.
Olen malliesimerkki ambivalenssista.
Koen yhtä aikaa kahta päinvastaista tunnetta, uskomusta ja halua,
ja jähmetyn täysin.
Ambivalenssissa tilassa ei voi tehdä mitään.
Tuntuu, kuin olisi meren pohjassa.
Vailla happea.
Kukaan ei pakottanut minua tai tätä hahmoa peittämään päätään.
Miksi sitten tein sen?
Johdatuksen vuoksiko?
Tai ehkä reaktiona katseisiin, joita äiti sai osakseen?
Halusinko olla solidaarinen häntä kohtaan?
Vaikka tietäisin vastauksen,
se ei oikeuttaisi katseitanne.
Muistakaa se.
Oli ensimmäinen päiväni Istanbulissa.
En halunnut käyttää huivia.
En suunnitellut sitä etukäteen.
Päätös syntyi tuntemattomasta syystä.
Joskus osaa päättää, vaikka olisi epävarma.
Ehkä pelkäsin, että minut luokitellaan,
leimataan ja kaiverretaan lähtemättömästi mieliin.
Olen ihmisenä köykäinen.
Kuin ilmapallo.
Ilmapallon sisällä on ilmaa, mutta siihen ei kiinnitetä huomiota.
Vain ulkokuori merkitsee.
Pelkäsin juuttuvani muiden katseisiin.
Halusin, että minut nähtäisiin vailla ennakkoluuloja.
Loin itselleni kaksi tilaa.
En voi väittää, ettenkö olisi hävennyt.
Etsin yhteistä maaperää maailman kanssa, ja murskasin tieltä kiviä.
Ja nyt, jälkikäteen…
Minusta on tullut autio.
En tiedä, millaisessa mullassa haluan kasvaa.
Osaan vain -
vaeltaa sisimmässäni.
Takertua sanoihin.
Ei kaikki kulta kiiltävää lie.
Vaeltaja ei eksy jokainen.
Aivan niin. Sellaisia katastrofit ovat.
Ne iskevät, kun kaikki tuntuu menevän hyvin.
Kuka tietää, ovatko itsestään varmat oikealla polulla?
Mikseivät eksyminen ja epäily olisi osa matkaamme?
En tiedä, mitä haluan tehdä huomenna.
Huivi, hattu, huppari, peruukki vai kalju.
Kiitän vain Luojaani siitä, että sain lähdettyä ulos.
Jos katastrofit ovat pysäkkejä varmoilla poluilla,
ehkä ihmeet löytyvät eksyneiden reiteiltä. Kuka tietää?
Tiedän vain sen,
että olen yhä minä.
Zehra.
Ovatko kaikki läsnä?
No niin.
Esitys oli aika hyvä. Ei se huonokaan ollut.
Tein muistiinpanoja kaikista, mutta kerron ensin yleisen huomion.
Näytelmän tässä vaiheessa -
ei voi lisätä tai poistaa mitä haluaa, Zehra.
Aiemmin sanoitte,
että jos kokee lavalla jotain, kuuluu heittäytyä.
"Jatkuvuudella ei ole…" -Se oli harjoituksia varten.
Harjoitukset ovat osa luovaa prosessia. -Tämä oli kenraaliharjoitus.
Toistamme näytelmän samanlaisena kahden viikon ajan.
Teitkö jotain toisin?
Kukin loi hahmonsa ensimmäisen kahden viikon aikana.
En puuttunut asiaan.
En häirinnyt muiden luomuksia. Se oli oma monologini.
Jokainen monologi vaikuttaa muihin.
Kun kuulimme esityksesi, Harun ja minä panikoimme,
koska seuraavaksi tuli yhteinen kohtauksenne.
Hän joutuisi muuttamaan reaktioitaan.
Kun muiden hahmot kohtaavat hijabia pitävän hahmon,
he reagoivat eri tavalla.
Kuinka niin "eri tavalla"?
Eikö kaikilla ole mielissään lokeroita?
Kuvitelkaa, että olen naispuolinen ohjaaja.
Se onnistuu varmasti.
Mitä sinä kuvittelet?
Olette kaunis.
En tarkoittanut tuota, Selin. Onko minulla hijab?
Ei ole.
Tarkoitan tuota. Ajatuksemme lokeroivat maailmaa.
Hahmot ovat omissa lokeroissaan. Sekoitit muiden luomukset.
Mieti Istanbul Encyclopediaa, professori Özlemin kurssia.
Opettaisiko professori Özlem hiukset peitettynä?
Ruokalan tädille voi kuvitella huivin. -Juuri niin.
Onko kyse luokkaerosta? -En tarkoita rahaan liittyvää luokkaeroa.
Osaan kuvitella kenet vain miten vain. Tästä on absurdia edes puhua.
Kuinka niin? Ei ole tarkoitus puhua pahaa.
Kyse on vain johdonmukaisuudesta.
Taiteilijoina jahtaamme todellisuutta. Tietyt hahmot ovat tietyissä paikoissa.
Hahmossa ei ollut mitään väärää, mutta Zehra loi sen vasta tänään.
Emme harjoitelleet sitä. Muuten se kyllä on kuviteltavissa.
Hahmo ei kanna seuraavaan kohtaukseen. Harunin hahmo ei puhuisi samoin.
Jos Zehran hahmo olisi tv-sarjassa, voitteko kuvitella sarjan luojalle huivin?
Entä kanavan naisjohtajalle, joka päätti, mikä ohjelma valitaan?
Johtuuko se ennakkoluuloista? -Entä hijabia käyttävien ennakkoluulot?
He kieltäytyvät sen kaltaisista töistä. Tämä on seurausta siitä.
Muut on helppo leimata ennakkoluuloisiksi.
Jos he itse toimisivat toisin, heitä kohtaan ei olisi ennakkoluuloja.
Se on selvää.
Kampuksella on paljon huivinkäyttäjiä. Heidän pitäisi päättää vapaasti.
Jos he saavat elämältä tilaisuuden, salliiko uskonto sen?
Antaa olla. Keskustelu lähtee raiteiltaan.
Puheena oli näytelmän johdonmukaisuus.
No niin.
Näyttelemme sen, minkä kirjoitimme.
Alkaa olla myöhä, ja kaikkia väsyttää.
Päätetään jatkossa, miten Zehran hahmon käy.
Viekää styroksinpalat paikoilleen ja mopatkaa lattia.
Sinä todella olet outo.
Olen ollut täällä 25 vuotta.
Tähän maailmaan
Ei! Älä!
Pompi!
Sisimpäni palaa Sisimpäni ei tiedä
Minulla on sisimpäni Sisimpäni ei ajattele
Sisimpäni on rakkautta Sisimpäni ei muutu
Sisimpäni
Lopetan tämän komeaan rumpusooloon!
Lopeta! Älä!
Iski paniikki.
Nyt riittää.
Helppoa.
Varovasti, niissä on särkyvää. -Anna tänne.
SÄRKYVÄÄ
Emel.
Tuossa on papereita. Katso, ovatko ne tärkeitä.
Mitä huonekaluille tapahtuu? -Mitään ei ole jäljellä.
Mitä aiot tehdä? Minne sinä menet?
Osaan huolehtia itsestäni.
Entä äiti? Entä perheemme? -Kukin huolehtikoon itsestään.
Minulla ei ole enää mitään annettavaa.
Emel.
Voisitko kuunnella minua? Ole kiltti.
Laske se alas.
Hyvä on. -Alas.
Mitä aiot sanoa? Mitä sinä haluat?
Ymmärrän sinua.
Tee mitä haluat.
Ihan mitä vain.
Minä hoidan tämän.
Miten?
En tiedä.
Hoidan äidin jotenkin.
Etkö lähde Ranskaan?
En lähde, jos en voi.
En kuormita sinua. Ei hätää.
Halataan.
Rakastan sinua, Emel.
Sevinç. -Äiti, hän on Emel.
Kuka Emel? -Tyttäresi Emel.
Pakataan ja lähdetään Sevinçin luo. -Hyvä on.
Menemme Sevinçin luo. -Selvä.
Mennään. -Hyvä on.
Diego.
Diego! -Zehra.
Löysin Diegon!
Diegonko? Ei kai! -Se on Diego.
Se vain näyttää samalta. -Olen varma.
Minä katson.
Diegoseni.
Diego! Kis kis. -Tule.
Oletko se sinä, Diego?
Tule.
Tulehan tänne. Painat yhtä paljon kuin Diego.
Taidat tosiaan olla Diego. -Ihanko totta?
Kyllä! Diego.
Missä olet oikein ollut?
Mitä nyt?
Ajattelin Diegoa.
Sillä oli ikävä sinua. Nyt pysytte aina yhdessä.
Ei se käy niin helposti. -Miksei?
Diego ei voi enää matkustaa.
Miksi ei?
Se on liian vanha. Olisi julmaa pakottaa se muuttamaan.
Diegolla on ollut seikkailunsa. Kyllä se pärjää.
Haloo. -Hei, Nesrin.
Louis.
Viralliset koetulokset tulivat tänään.
Halusin ilmoittaa niistä itse.
Halusin myös sanoa, että meillä oli jotain todella hienoa.
Tietenkin oli.
Läpäisit kokeen korkein arvosanoin.
Ihanko totta?
Hyvää matkaa.
Kiitos kaikesta, Louis.
Miten kävi?
Jos lähden, huolehtisitko sinä Diegosta?
Totta kai, vaikken tiedä miten huolehdin itsestäni.
Löydän sille kyllä kodin. -Jospa jäisit tänne Diegon kanssa.
Etkö myy asuntoa?
En, jos sinä huolehdit Diegosta.
Todellako? -Zehra.
Mitä?
Läpäisin kokeen.
Onneksi olkoon! Olin varma, että onnistut. Tiesin sen.
Tämä on viimeinen luentomme.
Luentosarja oli vähän epätavallinen.
Kyselitte jopa, oliko tämä arkkitehtuuria vai kirjallisuutta.
Toivottavasti ymmärsitte tarkoitukseni.
Kun suunnittelette tulevia projektejanne,
muistakaa antamani tehtävät ja pitäkää mielessä,
että saatatte päätyä tietosanakirjaan.
Vaikka aika ja ihmiset ovat jättäneet jälkensä kaupunkiimme,
Istanbul on yhä kaunis.
Muistakaa Istanbul ja antakaa sen hengittää,
sillä kaupunki uhkaa tukehtua.
Siksi halusin, että löydätte omat tärkeät paikkanne.
Mikä teki suurimman vaikutuksen? Mikä oli oma kirjaimesi ja sanasi?
Jaetaan nyt löytömme.
Ehkä teillä on yhteisiä paikkoja, tai ehkä löydätte jotain uutta.
Ole hyvä.
N-kirjain. Nesrinin koti.
Sanakirjassa "Nesrin" kuvaillaan näin:
"Nimi 'Nesrin' tulee persian kielestä ja tarkoittaa villiruusua.
Osmanien teksteissä nimi esiintyy muodossa 'Nasrin'.
Runoudessa sitä käytettiin ruusun ja tulppaanin rinnalla -
kuvaamaan rakkauden kaipuuta ja tuskaa."
Koti. Koti on rakennus, jossa ihmiset asuvat.
Siinä on seinät, ja se on jaettu huoneisiin.
Sillä on katto ja joskus puutarha,
ja se on tehty puusta, maasta tai betonista.
Nesrinin koti. Rüyam-kerrostalo vuodelta 1968.
Sillä on huomionarvoinen julkisivu, leveät ikkunat ja parvekelaatikot kukille,
ja se on rakennettu sopivassa mittasuhteessa ympäristöönsä.
Tässä talossa aloitin Istanbulin tietosanakirjani.
Istanbulin kissat. Diego.
Viisas kissa, jolta olen oppinut paljon.
Se osaa eksyä ja palata oikeaan aikaan ja kohtaa seuraukset.
Arkkitehtiopiskelija ja virkamiehen poika. Harun.
Hän on täynnä elämää ja energiaa. Milloin tunsin sen voimakkaimmin?
Kun koskin hänen kaulaansa.
En osaa selittää. Saat kokeilla itse. Sitten tapahtui jotain outoa.
Ajoittamamme kirjeet tulivat. En kerro Harunin kirjeestä.
Lähetin hänelle tämän:
"Kirje tulevaisuuteen.
Ymmärrätkö, että olemme aikamatkaajia? Tietenkin ymmärrät.
Loit Istanbulista galaktisen matkan.
Kuljimme käsi kädessä Istiklalin porttien läpi.
Olet kuin hetki, jona tähti räjähtää.
Ihmettelen intoasi ja mietin, mikä olet. Oletko Vega vai Sirius?
Olet sokaisevan kirkas, enkä voi kääntää katsetta."
Miesbyrokraatti. Serdar.
Tapasimme, kun hän päihitti syövän, vaikken uskonut sitä.
Hurmaavan ulkokuoren alla -
oli tukahdutettuja tunteita, jotka odottivat purkautumistaan.
Väliin pudonnut sukupolvi. Emel.
Omalaatuisin tapaamani ihminen.
Hän piilottaa kauneutensa loputtomaan pimeyteen,
ja monimutkainen mieli heijastuu hänen kehoonsa.
Eläkkeelle jäänyt opettaja. Rouva Nazife eli Nazife-täti.
Hän on kuin vanhanaikainen puuteri, joka peittää kaiken pehmeään nostalgiaan.
Hänestä näkee, että aikoinaan hän oli luonnonvoima.
Hän jakoi itsensä tyttäriinsä.
Emelille hän antoi myrskynsä ja Nesrinille hiljaiset rannat.
Nazifessa on syvyyksiä, joita heiltä puuttuu.
Ehkä äitiys on sellaista. Äiti on suurempi kuin tekojensa summa.
Yliopiston hurskas nainen. Fatıma.
Tulevaisuudesta huolestuneet opiskelijat. Oma kolmikkoni.
Rakastan teitä.
Sydänkirurgi.
Suurin sankarini on -
itse Nesrin.
Aluksi oli vaikea tietää, johtuiko väsynyt olemus työkiireistä -
vai oliko kasvoihin uurtunut pysyvä uupumus.
Hän oli jo kokenut kaiken, mitä halusi kokea.
Toivo oli haudattu syvälle ja sekoittunut väsymykseen.
Sitten Nesrinistä tuli minun Nesrinini.
Ilmapallo oli katossa jo tullessani. Kuvasin sen.
Kiitos vielä tästä upeasta lahjasta.
Olet yhtä upea.
Minun pitäisi kiittää sinua.
Kirja auttoi tutustumaan Istanbuliin. Ehkä se auttaa sinua muistamaan.
Tämä on minun Istanbulini.
Tulostin sen sinulle.
Muistan tämän.
Ihanaa, että tulit.
Ihanaa, että tulit elämääni.
Pidä huolta itsestäsi.
Olet tervetullut kylään.
Äiti.
Myöhästyit.
Nesrin lähti juuri.
Nesrin.
Muistutat häntä.
Muistutan myös sinua.
Tekstitys: Aino Tolme