Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Fortsätt, jag tar den.
Det är... Jag tänkte säga det är riktigt fint!
Det har en stor personlighet Det är jag säker på.
Är du okej?
-Jag kan stå ut med det här. -Är du säker?
Det måste finnas så mycket historia här.
Märkligt att tänka sig att vi nu är en del av den.
Det finns tre andra sovrum om du inte gillar det här.
Det är inte rummet.
Jag ska få det här att fungera för oss, Nia.
Jag lovar.
Jag vet.
För om du inte gör det.
Är du tillbaka än?
Hallå!
Äntligen!
-Steker du pannkakor? -Nix.
Varsågod.
Åh.
Ditt blodtryck kommer att tacka mig när du blir äldre.
Att leva med dig kommer att ge mig högre blodtryck än nån mat.
Mm. Förbjuden frukt. Jag ska ta en promenad.
Vart då?
Du vet, jag vill bara... Jag vill bara att du är försiktig, okej?
Om det bara ska vara vi två kan jag inte vara vara din enda hobby.
Nia, vänta.
Jag åt en snickers på vägen hem.
Vad gör du?
-Jag tar inte upp det där. -Är det en hämnd för snickers?
Du släpar med mig till Norman Bates hus...
Vad mer förväntar du dig att jag ska göra på min fritid?
Vill du höra något roligt för att muntra upp dig?
Ja, kom igen.
-Det är mörkt. -Kom igen, säg det.
Det är lustigt hur man kan dö i en husbrand, men ändå bli kremerad.
Vad fan, Nia.
Jag antar att pappa skulle ha garvat.
Inte mamma, men...
-Hur går det med uppackningen? -Inte alls.
-Är du uttråkad än? -Jag var uttråkad direkt.
Kom igen. Nu gör vi något roligt.
Det var inte precis det här jag tänkte på när du sa vi skulle göra "något roligt".
-Du brukade älska att spela schack. -Tyst, du behöver inte berätta för alla.
Rör inte brädan.
Du vet, det var aldrig schacket jag ville tillbringa tid med.
Kom igen nu. Jag öppnar upp mitt hjärta, du kan inte titta på mig så där.
Jag vet att jag borde ha varit där mer för dig.
Jag borde ha funnits där för att heja på dig på matcherna,
och hjälpa dig med läxorna, och bara vara en axel att gråta ut mot.
Jag, jag behövde inte allt det där.
Jag behövde bara...dig.
Jag kan inte ändra det förflutna, Nia.
Men jag lovar...
Titta på mig.
Jag lovar att jag är här nu. Och jag går ingenstans.
Okej?
Så länge vi har tak över huvudet, mat i magen...
...kanske jag känner att jag har gjort något rätt.
Det där blev lite väl allvarligt väldigt snabbt.
Jenga!
Jag ska gå till affären och köpa lite plockmat. Du vet, riktig mat.
Och kanske ett par alkoholhaltiga drycker så sätter vi igång den här festen.
Nia...?
Tänker du gå själv?
Okej, då.
Är du okej?
Ja, jag halkade bara.
På vad?
Nej, jag halkade bara.
Jag lämnar dig i fem jävla minuter... Kom igen nu.
Dion, det är ingen fara.
-Vem är du? -Dion, det är jag. Det är jag!
Sluta! Vad gör du i mitt sovrum!?
-Var är Nia? -Lugna ner dig.
Nia!
Var är min syster?
Din syster...? Hon är inte här.
Ingen är det.
Nia!
Dion... Andas bara.
Vad är det som händer med mig?
Jag vet inte hur mycket du minns.
Eller om du ens är medveten om vad som händer just nu?
Vad minns du exakt?
Vadå, minns?
Varför är du här... i det här huset?
Vårt hus brann ner.
Jag och Nia, vi har det här stället.
Okej... Dion, jag har bävat för att behöva förklara det här för dig.
-Hela din familj dog den natten i branden. -Nej, jag vet det.
Nej, alla.
Inklusive Nia.
Nej, nej, nej.
Nej, hon kan inte ha dött. Jag var med henne. Inte en chans.
-Kan du förklara exakt var det var? -Här! I det här huset!
Dion...skulle du vilja veta vad som verkligen hände?
-Det var det som... -Vakna!
Nia.
Snälla, vakna!
-Nia! -Jag vill att du vaknar!
- Nia! - Dion, snälla.
Herregud, jag vet inte vad jag ska göra.
Herregud, snälla vakna.
Herregud.
Snälla vakna. Jag vill att du vaknar. Snälla!
Vakna!
Åh, Nia!
Är du okej?
Ja. Kom, vi går in.
Ska vi inte prata om det här?
Eller ska vi sopa det under mattan?
Jag bryr mig inte det är din begravning.
Jag vet inte.
Jag kanske drömde?
Jag tror att det var mer än en dröm.
Vill du veta vad som verkligen hände?
Du hade någon form av nattskräck.
Tack för det förresten.
Och sedan...
Jag trodde att du vaknade upp i någon slags...
...dimma.
Som att du gick i sömnen, förutom att...
Du gjorde inte det.
Det var som om du sov och var vaken på samma gång.
Då fortsatte jag att försöka väcka dig och...
Du fortsatte bara att mumla för dig själv om någon kvinna.
Den där kvinnan.
Jag har haft visioner av henne.
Vi återkommer till det sen... Fortsätt.
Häromkvällen stod hon vid sängens fotända.
Jag var här, men jag samtidigt var jag inte riktigt "här".
Det var så bekant, men ändå obekant, Nia.
Hon sa...
Vad?
Det nästa jag minns är att vi var ute och gick.
Men du vet det här är på verkligt, eller hur?
Här och nu, med mig?
Jag vet hur det här låter.
Jag tror dig. Jag vet bara inte vad vi ska göra nu.
Behöver du hjälp?
Vad?
Inget.
Det är hon, eller hur? Det är kvinnan?
Nej, nej, nej.
-Kan du se henne nu? -Nia, snälla...
-Jag bara... -Nia, sluta!
Nia jag är ledsen!
Det ser ut som om vädret håller på att bli bättre, eller hur?
Vad tror du om Dodgers, tjejen?
Boucher slår ut en på vänstra planhalvan.
Den är på gång.
Den är på gång!
Åh, den är borta. Publiken är vild!
Nej, vi måste prata om det här.
Jag vet. Jag bara...
Nu händer det igen eller hur?
-Nej... -Mamma har förklarat allt.
Förklarat vad?
Jag är ledsen.
Jag är så ledsen.
Nia?
Nia!
Nia, vad gör du? Vad är det som händer?
Du ville inte prata med mig. Jag visste inte vad jag skulle ta mig till.
Jag visste inte vem jag annars skulle ringa.
Tack så mycket.
-Dion! Det är okej, det är jag. -Nej, nej, nej.
Nia?
Nia!
-Är du fortfarande kvar? -Och det är du också.
Ja, god morgon!
God morgon?
-Är det imorgon? -Tja, bara jämfört med igår.
Kaffe?
Jag måste ha varit borta hela natten?
Jo, det var en ganska lång dag igår. Jag är säker på att du behövde din vila.
Är det något du vill fråga mig om?
-Är det här terapi? -Nej, det är det inte.
Men, "det här" är det, ja.
Okej, låt mig förklara, Dion.
Och om det vid nån tidpunkt skulle kännas som för mycket,
så säger du bara till mig att sluta.
Efter att du förlorat alla i branden fick du en fullständig...
Tja, vi vill inte kalla det så längre, men.
I brist på en bättre term.
Du fick ett fullständigt sammanbrott.
Du gick in i någon form av komatöst tillstånd.
Och så fördes du hit för rehabilitering.
Med mig som din inneboende hjälp och terapeut.
Förlåt, vad oartig jag är. Jag är doktor Minos.
-Och när det gäller var du har varit. -Jag vet var jag har varit.
Okej.
Vad gör vi här?
Lustigt nog sitter du redan i min terapistol.
-Få inga idéer nu. -Skulle inte drömma om det.
För att vara helt ärlig, så handlar det mycket om det här.
Att prata om dina känslor, dina tankar.
Vi kan väl säga så här...
Att jag var nyfiken på höra dina tankar om var jag hade varit.
Okej, bra.
Hypotetiskt.
Okej, hypotetiskt.
Jag skulle anta där du varit...var någon form av "Dubbel bokföring".
Eller i en "derealisation".
Där du har skapat en verklighet i ditt eget sinne.
En verklighet där du känner dig trygg.
Där Nia inte gick under och ni kunde leva i fred.
Att veta att du räddade henne och kunde ta hand om henne.
Du har maskerat traumat av vad faktiskt hände.
Jag vet att det här måste vara en extraordinär tyngd att bära.
Men det första jag vill att du ska förstå är att,
inget av det som hände var ditt fel.
Jag tror att det räcker med det för en dag.
Men...där jag befann mig... med min syster.
Det kändes bara mer som hemma?
Jag menar, jag har tidiga minnen därifrån.
Medan här... finns ingenting.
Tja, sinnet är ett kraftfullt verktyg.
Och ännu mer kraftfullt när man är omedveten om vad den gör undermedvetet.
Men vi måste få dig att förstå vad som är och inte är verkligt.
Föreställ dig att du står framför en spegel.
Du tittar ner och kan se dig själv och din omgivning.
Men när du tittar upp kan du se samma jag och samma omgivning i reflektionen.
Skillnaden är att du vet att där du står är verkligheten
och det du tittar på är en reflektion.
Men hur vet du att du inte är reflektionen?
Det finns något som jag tror kan hjälpa.
Om du är vill det?
Nu har hypnoterapi har visat sig vara verksamt
när det gäller att hjälpa patienter återfå några av sina minnen.
-Vänta lite, vill du hypnotisera mig? -Ja.
Jag vet inte om jag vill att du ska få mig skälla som en hund.
Inget sånt.
Hypnos försätter dig i ett kontrollerat och avslappnat sinnestillstånd,
där vi kan öka den mentala prestationen hos ditt undermedvetna
och börja återfå några av de minnen som du har...
...felplacerat.
Tänk på ditt undermedvetna som ditt "allseende öga".
En del av ditt sinne som alltid betraktar och antecknar
även när ditt medvetna jag är omedvetet.
Problemet är att ditt medvetna och ditt undermedvetna,
har svårt att kommunicera med varandra.
Hypnos kan förbättra den kommunikationen.
Och förhoppningsvis kan vi resa tillbaka till de minnen
som finns lagrade i ditt undermedvetna
och föra upp dem till ytan så att de blir medvetna minnen igen.
Okej.
Luta dig tillbaka och slut dina ögon.
Slappna av helt och hållet.
Ta ett djupt andetag.
Och när du andas ut, känn hur du släpper taget.
Jag kommer att räkna ner från fem till ett
och när jag gör det kommer du känna hur din avslappning fördjupas.
Fem. Skönt och bekvämt.
Du är trygg här. Du kan släppa taget.
Fyra. Fördubbla eller till och med tredubbla din avslappning.
Tre. Allt är fridfullt nu.
Två. Gå ännu djupare.
Ett. Här är vi nu.
Du måste sluta göra så här mot mig.
Jag sa ju att han skulle bli okej.
Dion?
Vad gör du här?
Jag tar hand om dig såklart.
Doktor Minos?
Dion, det är jag.
Du vet verkligen inte vem jag är.
Eller hur?
Dion, titta på mig.
Det är jag.
Vet du verkligen inte?
Det är doktor Minos, min terapeut.
Ja, okej.
Ja, hon är doktor Minos, men hon är inte din terapeut.
Hon heter Aria.
Din fru.
Nej.
Dion! Är du okej?
Det är okej, lugna ner dig.
Dion, jag kommer att räkna från ett, och när jag når nummer fem kommer vakna.
Ett. Rör på dina fingrar och dina tår.
Två. Rör dina händer och dina fingrar.
Tre. Massor av energi återvänder till kroppen.
Fyra. Du är tillbaka på den här platsen. Den här tiden.
Fem. Öppna dina ögon.
Dion?
Dion!
Det är ingen fara. Se på mig!
Det är okej, det är okej. Titta på mig.
Aria.
Du är min fru.
Det är okej. Det här är ett bra tecken.
Jag... Jag vet inte...
Det är okej. Ta den tid du behöver på dig.
Jag kommer att vara här när du är redo.
Har du något emot att jag kommer in?
Hur var vi...som par?
Jag är rädd att det inte är min sak att säga.
Mina minnen är min tolkning av händelser.
Det skulle vara farligt för mig att fylla luckorna i ditt minne med mitt minne.
Av rädsla för att implantera något som ditt sinne inte anser vara sant.
Ett falskt minne som sådant.
Men djupt, djupt där inne... finns all sanning du behöver.
Har du gjort allt det här, bara för mig?
Jag såg dig blekna bort...
Och det fanns inget jag kunde göra för att hjälpa.
Och så en dag, satt du bara där.
Och fortsatte att bara sitta där.
Du var verkligen förlorad inom dig själv.
Det fanns en gräns för hur mycket jag kunde ta.
Och så packade jag allt vi ägde och tog med dig hit.
För att få dig bort från allt.
För att börja om på nytt.
Starta läkningsprocessen.
Så ledsen att jag...
Nej, sluta.
Allt kommer tillbaka med tiden.
Men just nu verkar det som att läka inte är vårt enda mål.
Vi måste hålla kvar dig här, i den här verkligheten.
Och hindra dig från att sjunka ner i den värld som ditt sinne har iscensatt.
Hur?
Det är upp till mig att oroa mig för det.
Jag tror att hypnoterapi är borta från agendan för överskådlig tid.
Jag förlorade dig nästan där.
Placera alla känslor av ilska, rädsla, oro
i din mages mitt.
Och fäst dessa känslor
till den energi som nu stiger upp långsamt genom din kropp.
Och när du andas ut, känn hur dessa känslor avdunstar.
När du äntligen släpper den energin.
Dina ögon är öppna eller hur?
Nej. Nej, nej, nej. Fortsätt, det här är bra.
Dion, meditation handlar inte om att sluta ögonen.
Det handlar om att vara i total kontroll
över ditt sinne, din kropp, och - själ.
Det vill säga om man tror på själen?
Du behöver inte svara på det om du inte vill.
Men vad dig anbelangar, så överlevde Nia?
Hör på, vad mig anbelangar så kan det här vara en falsk verklighet.
Du kanske bara är en projektion av min fantasi.
-Nej, jag menar allvar! -Det är jag säker på att du gör.
Och vem kan säga att du har fel, va?
Du.
Nej, hör på.
Jag tror att jag börjar inse att den här andra verkligheten inte är verklig.
Och det är nog inte hälsosamt för mig att tillbringa tid där.
Men...om du hade någonstans,
där du kunde besöka nära och kära som hade gått bort.
-Skulle du inte vilja att var där då? -Jo.
Jag tror att det är min kamp handlar om.
Om den här andra världen existerar, bara i mitt sinne.
Nia är där och att hela tragedin inte inträffade.
Varför skulle jag vilja vara här?
För att du måste.
Du, du måste finnas här i verkligheten och möta dina problem rakt av.
Jag förstår vad du känner, det gör jag.
Men det vittnar bara om att okunnighet är lycka.
Din kropp utan ditt sinne är bara mekanik.
Och din kropp är här... i den här världen.
Och om ditt sinne och din kropp
inte är sammankopplade och lever i en verklig värld med verkliga människor.
Vad skulle du då vara?
Lycklig.
-Jag är ledsen att jag menade inte... -Det är okej.
Nia, titta på honom. Han behöver hjälp!
Han har gjort så här förut. Han kommer tillbaka. Det är bara att vänta.
Tänk om han inte gör det. Vad händer då?
Han kommer tillbaka! Ha bara tålamod, snälla!
Snälla, ta honom inte ifrån mig.
Är det vad det handlar om?
Det är så själviskt.
Oroar du dig inte för hur detta påverkar honom?
Hur det påverkar oss?
- Nu räcker det. Jag ringer en ambulans. -Nej.
Snälla.
Mamma!
Nia!
Dion!
Är du okej?
Hon kallade dig "mamma"?
Aria, hon kallade dig...mamma.
Vad?
Hon är vår dotter.
Nej.
Nej, nej.
Nej, det kan hon inte vara...
Hon är min syster.
Tänk, Dion. Tänk efter ordentligt.
Vad minns du egentligen?
Jag minns definitivt...
Jag minns att jag höll henne när hon föddes.
Du var med vid din egen systers födelse?
Det är inte ovanligt att syskon tar på sig föräldrarnas roll i familjerelationer.
Men är det vad det handlar om?
En fadersgestalt, eller?
Du ljög för mig.
-Nej. Nej, Dion, jag har aldrig... -Vad mer har du dolt för mig?
-Jag måste få träffa henne. -Dion, nej.
-Jag måste få träffa henne! -Dion, titta på mig!
Nia är borta. Du kan inte prata med henne.
-Nej, nej, nej. Du har fel, hon lever. -Var, i din hjärna?
Det är inte Nia. Det är din projektion.
Ett minne som inte är verkligt.
Den platsen är inte verklig. Det här med mig är verkligt!
Snälla, Dion. Stanna här med mig.
I den här verkligheten kan vi arbeta oss igenom det här.
Och hur tänker du träffa henne förresten?
Det går inte att kontrollera övegången.
Men du kan kontrollera det.
-Vad? -Genom hypnos.
Nej, det kommer inte på fråga.
- Men det fungerade, Aria. - Nej! Jag förlorade dig nästan!
Jag tar inte den risken igen. Det gör jag inte, Dion.
Aria!
-Aria, sluta! -Nej, det är du som ska sluta.!
Allt jag har gjort. Allt jag har gått igenom var för att hjälpa dig.
Du kanske inte kommer ihåg mig, men jag kommer ihåg dig.
Och jag behöver dig här och nu och inte fly
till någon annan värld när den här blir för tuff.
Jag vill att du börjar inse att att den andra världen inte är verklig.
Du kan inte använda den för att fixa allt!
Jag är här. Det har jag alltid varit
och jag kommer alltid att vara här för att hjälpa dig.
Men jag har förlorat dig för många gånger och kommer inte skicka dig
tillbaka dit bara för att förlora dig igen.
-Hör på, Aria. -Sluta.
Kom med mig.
Det finns inget jag vill mindre än att skicka dig tillbaka dit.
Jag tror att hypnos verkar vara en inkörsport till den andra världen.
Det visa sig vara väldigt farligt.
Men...om det är det du vill... så har du chansen att berätta varför.
Du säger att jag inte minns dig.
Men det gör jag.
Jag kanske inte minns första gången vi träffades, eller vår första kyss...
Men jag minns varje ögonblick som vi har tillbringat här.
Kanske hela den här dissociativa röran...
Den kanske är permanent.
Och du har förlorat mig. Du har förlorat den gamla Dion för alltid.
Men tänk om det inte är det det här handlar om?
Tänk om den här nya världen är en del av mig?
En del av den jag har blivit?
Varje gång jag är där är det något som tvingar mig att minnas
och tvingar dessa minnen till ytan av mitt sinne.
Det är minnen som inte har någon mening, men... Jag vet inte.
Med tiden kanske de får en mening.
Det måste ha funnits ett skäl till varför
mitt sinne har skapat denna värld och placerat allt i den.
Varför skulle vi ta ifrån mig det?
Du... Jag funderar bara.
Om jag kunde gå tillbaka och träffa Nia en sista gång...
...kanske det skulle antända något
i någon djup, mörk vrå i min hjärna...
Det kanske kan få mig att minnas och besvara några av dessa frågor.
Det kanske bara är skitsnack, men det är vad jag tycker.
Okej.
Hur konstigt det än låter, så håller jag med dig.
Jag tror att den här andra världen är en del av dig.
Förutom att jag tror att den är som en parasit, som drar liv från ditt inre.
Jag tror att du måste sluta fred med den, innan vi tar bort den.
Och stänger såret för gott.
Jag går bara med på det under ett villkor.
Det här måste vara ett farväl.
Om du verkligen tror
att ett besök där kommer att väcka något länge förlorat minne.
Då är jag villig att hjälpa till.
Men det här är sista gången.
Du kan inte förlita dig på att en fantasivärld ska lösa dina problem.
Jag vill att du behandlar det som ett sorts avslut.
Okej.
Så fort jag ser dig i samma i nöd som tidigare,
kommer jag omedelbart ut till dig.
Okej.
Om det här fungerar... kommer det ge dig omätbar smärta.
Jag vet.
Okej.
Luta huvudet bakåt och slut ögonen.
Ta ett djupt andetag.
Och när du andas ut, känn hur du slappnar av helt.
Jag kommer att räkna ner från fem till ett.
Medan jag gör det kommer du att känna hur din avslappning fördjupas.
Mamma!
Pappa?
Jag vet.
-Förlåt... -Det är okej.
Dion!
-Mamma? -Min pojke!
Pappa!
Nej, vänta, vänta. Det går inte.
Nej, nej.
Hur...?
Ni dog ju.
-Vad? -Dog?
Dion!
Lyssna på mig, de är inte riktiga.
Det sker i ditt sinne. Snälla, kom tillbaka hit.
Det är okej, min son. Vi har letat länge efter dig.
Följ med oss ut så kan vi prata igenom det här.
Men hur har ni...?
Är Nia med er?
-Kom ut så kan vi prata om det- -Är Nia med er?
Grabben... Vem är Nia?
Sov!
Backa!
Aria, snälla...
Släpp honom så vi kan vi prata igenom det här.
Nej! Jag gjorde det här för din skull, Dion.
Jag gjorde det här för vår skull.
Vi kunde ha varit så lyckliga.
-Aria, lyssna. -Jag är ledsen.
Jag är så ledsen.
Jag ville bara att du skulle älska mig.
Vi var så unga.
Vi var bara ihop i två år, men jag ville så mycket mer för oss.
Och sen lämnade du mig.
Jag stod inte ut med att förlora dig.
Jag visste att jag ensam inte räckte till för dig.
Du gick med på att träffa mig här en helg och jobba på vårt förhållande.
Jag visste att vi kunde ha ett liv tillsammans
om du bara kunde uppleva det på riktigt.
Då skulle du tro på idén om "oss".
Jag försätter dig i ett långvarigt tillstånd av djup hypnos.
Implanterar falska minnen som skulle hjälpa dig att förstår
vår potential tillsammans.
Skapa en värld full av möjligheter.
Vårt lyckliga äktenskap som lämnades öde efter dödsfallet
av en dotter och dina föräldrar.
Så att vi kunde börja ett nytt liv och återuppliva allt som gått förlorat.
Men när du vaknade kunde jag inte förstå var det gick snett.
Ditt sinne förkastade verkligheten jag så desperat försökte få dig att tro på
och allt missuppfattades.
En dotter, som du betraktade som en syster
och inget minne av mig själv eller vår relation.
Och så fortsatte jag att arbeta med dig.
Jag tog tillfället i akt att försätta dig i hypnos och korrigera historien i ditt inre.
Sakta började det fastna.
När du kallade mig din fru kunde jag knappt andas.
Och avslöjandet att Nia var din dotter var allt jag någonsin önskat för oss.
Och när du äntligen ville se henne visste jag att du började tro.
Men...
Och, Nia?
Bara en karaktär jag skapat.
För att hjälpa dig se hur det kunde ha varit.
Jag behövde få dig att tro att vi hade en familj.
Efter att ha förlorat ett barn, kunde vi försöka igen.
Börja om på nytt. Vi skulle ha haft allt vi nånsin velat ha.
Gå, snälla.
Jag önskar att saker och ting kunde ha fungerat annorlunda.
Jag vet att det inte finns någon framtid för oss nu.
Jag ville bara att du skulle veta hur mycket jag älskade dig.
-Är du redo att åka? -Ja, nästan.
Pappa.
Jag saknar henne.
Aria?
Åh.
Jag har inte ens en bild av henne, vet du?
Bara minnen.
Minnen av nåt som aldrig hänt..
Min son, jag vet, men...minnena kommer att blekna med tiden.
Som så många människor som kommer och går i våra liv.
Ta all den tid du behöver på dig.
Dion!
Mamma? Pappa? Ni dog ju.
Dion, lyssna på mig.
De är inte verkliga. Det här är skapat i ditt inre.
Var snäll och kom tillbaka in.
Sov!
Jag ville att du skulle tro att vi hade en familj.
Efter att ha förlorat ett barn, kunde vi försöka igen!
Vi skulle ha allt vi nånsin velat ha.
-Och, Nia? -Bara en karaktär jag skapade.
Dion!
Jag gjorde det här för din skull.
Din syster? Hon är inte här. Ingen är här.
Jag gjorde det här för vår skull!
Djupt där inne finns all sanning du behöver.