Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Likevel, jeg tar den.
Jeg ville bare si at dette er virkelig fint!
Det har mye personlighet, det er jeg sikker på.
Går det bra med deg?
-Jeg klarer dette. -Er du sikker?
Det må være mye historie her.
Rart å tenke på at vi er en del av den nå.
Det finnes tre andre rom hvis du ikke liker dette.
Det handler ikke om rommet.
Jeg skal få dette til å fungere, Nia.
Jeg lover.
Jeg vet det.
Hvis du ikke gjør det...
Er du tilbake nå?
Hallo!
Endelig!
-Steker du pannekaker? -Nei.
Vær så god.
Åh.
Blodtrykket ditt vil takke meg når du blir eldre.
Å bo med deg gir høyere blodtrykk enn noen mat.
Mmm. Forbuden frukt. Jeg tar en spasertur.
Hvor da?
Du vet, jeg vil bare... Jeg vil bare at du er forsiktig, ok?
Hvis det bare er oss to, kan jeg ikke være din eneste hobby.
Nia, vent.
Jeg spiste en Snickers på vei hjem.
Hva gjør du?
-Jeg tar ikke opp det der. -Er det hevn for Snickers?
Du drar meg med til Norman Bates sitt hus...
Hva annet forventer du at jeg skal gjøre på fritiden?
Vil du høre noe morsomt for å muntre deg opp?
Ja, kom igjen.
-Det er mørkt. -Kom igjen, si det.
Det er rart hvordan man kan dø i en husbrann og likevel bli kremert.
Hva i all verden, Nia.
Jeg antar at pappa ville ha ledd.
Ikke mamma, men...
-Hvordan går det med utpakkingen? -Ingen fremgang.
-Er du lei allerede? -Jeg var lei med en gang.
Kom igjen. La oss gjøre noe gøy.
Dette var ikke akkurat det jeg tenkte på da du sa "noe gøy".
-Du pleide å elske å spille sjakk. -Tyst, du trenger ikke fortelle alle.
Ikke rør brettet.
Du vet, det var aldri sjakken jeg ville tilbringe tid med.
Kom igjen nå. Jeg åpner hjertet mitt, du kan ikke se på meg sånn.
Jeg vet at jeg burde vært mer der for deg.
Jeg burde vært der for å heie på deg på kampene,
og hjelpe deg med leksene, og bare være en skulder å gråte på.
Jeg, jeg trengte ikke alt det der.
Jeg trengte bare... deg.
Jeg kan ikke endre fortiden, Nia.
Men jeg lover...
Se på meg.
Jeg lover at jeg er her nå. Og jeg går ingen steder.
Ok?
Så lenge vi har tak over hodet, mat i magen...
...kanskje jeg føler at jeg har gjort noe riktig.
Det ble litt for alvorlig veldig raskt.
Jenga!
Jeg skal gå til butikken og kjøpe litt snacks. Du vet, ekte mat.
Og kanskje noen alkoholholdige drikker så setter vi i gang denne festen.
Nia...?
Tenker du å gå alene?
Ok, da.
Er du ok?
Ja, jeg bare skled.
På hva?
Nei, jeg bare skled.
Jeg forlater deg i fem jævla minutter... Kom igjen nå.
Dion, det er ingen fare.
-Hvem er du? -Dion, det er meg. Det er meg!
Slutt! Hva gjør du på soverommet mitt!?
-Hvor er Nia? -Ro deg ned.
Nia!
Hvor er søsteren min?
Søsteren din...? Hun er ikke her.
Ingen er det.
Nia!
Dion... Bare pust.
Hva skjer med meg?
Jeg vet ikke hvor mye du husker.
Eller om du i det hele tatt er klar over hva som skjer nå?
Hva husker du egentlig?
Hva mener du med "husker"?
Hvorfor er du her... i dette huset?
Huset vårt brant ned.
Jeg og Nia, vi har dette stedet.
OK... Dion, jeg har gruet meg til å forklare dette.
-Hele familien døde den natten. -Jeg vet det.
Nei, alle.
Også Nia.
Nei, nei, nei.
Hun kan ikke ha dødd. Jeg var med henne.
-Hvor var det, nøyaktig? -Her! I dette huset!
Dion... vil du vite hva som virkelig skjedde?
-Det var det som... -Våkne!
Nia.
Vær så snill, våkne!
-Nia! -Jeg vil at du skal våkne!
- Nia! - Dion, vær så snill.
Herregud, jeg vet ikke hva jeg skal gjøre.
Herregud, våkn opp.
Kjære Gud...
Vær så snill, våkne. Jeg ber deg, våkne!
Våkne!
Åh, Nia!
Er du OK?
Ja. Kom, vi går inn.
Skal vi ikke snakke om det?
Eller skal vi late som ingenting?
Det får være ditt problem, ikke mitt.
Jeg vet ikke.
Kanskje jeg drømte?
Jeg tror det var mer enn en drøm.
Vil du vite hva som skjedde?
Du hadde en slags nattskrekk.
Takk for den, forresten.
Og så...
Jeg trodde du våknet opp i en slags...
...tåke.
Som om du gikk i søvne, bortsett fra at...
Du gjorde ikke det.
Det var som om du sov og var våken samtidig.
Jeg prøvde å vekke deg, men...
Du mumlet bare for deg selv om en eller annen kvinne.
Den kvinnen.
Jeg har hatt syner av henne.
Vi tar det etterpå... Fortsett.
Her om kvelden stod hun ved fotenden av sengen.
Jeg var her, men samtidig ikke helt "her".
Det var kjent, men samtidig fremmed, Nia.
Hun sa...
Hva?
Det neste jeg husker er at vi gikk ute.
Men du vet at dette er virkelig, ikke sant?
Her og nå, med meg?
Jeg vet hvordan det høres ut.
Jeg tror på deg. Jeg vet bare ikke hva vi gjør nå.
Trenger du hjelp?
Hva?
Ingenting.
Det er henne, ikke sant? Kvinnen?
Nei, nei, nei.
-Ser du henne nå? -Nia, vær så snill...
-Jeg bare... -Nia, stopp!
Nia, jeg er lei meg!
Været ser ut til å bli bedre, ikke sant?
Hva synes du om Dodgers, jenta mi?
Boucher slår ut en mot venstre banehalvdel.
Den er på vei.
Den er på vei!
Den er ute! Publikum koker!
Nei, vi må snakke om dette.
Jeg vet. Jeg bare...
Det skjer igjen nå, ikke sant?
-Nei... -Mamma har forklart alt.
Forklart hva?
Jeg er lei meg.
Jeg er så lei meg.
Nia?
Nia!
Nia, hva gjør du? Hva skjer?
Du ville ikke snakke med meg. Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre.
Jeg visste ikke hvem jeg ellers skulle ringe.
Tusen takk.
-Dion! Det er bare meg. -Nei, nei, nei.
Nia?
Nia!
-Er du fortsatt her? -Det er du også.
Ja, god morgen!
God morgen?
-Er det i dag? -Vel, sammenlignet med i går.
Kaffe?
Jeg må ha vært borte hele natten?
Ja, det var en lang dag i går. Du trengte nok hvile.
Er det noe du vil spørre meg om?
-Er dette terapi? -Nei, det er det ikke.
Men, "dette" er det, ja.
Ok, la meg forklare, Dion.
Og hvis det når som helst blir for mye,
sier du bare stopp.
Etter at du mistet alle i brannen, fikk du et...
Vel, vi bruker ikke det ordet lenger, men...
For å si det enkelt...
Du fikk et totalt sammenbrudd.
Du havnet i en slags komatøs tilstand.
Så ble du sendt hit for rehabilitering.
Med meg som din terapeut og støtte.
Beklager, så uhøflig av meg. Jeg er doktor Minos.
-Og hvor du har vært... -Jeg vet hvor jeg har vært.
Ok.
Hva gjør vi her?
Litt rart, men du sitter jo allerede i terapistolen min.
-Få ikke noen ideer nå. -Skulle aldri falt meg inn.
Helt ærlig, så handler det meste av dette om nettopp det.
Snakke om følelsene dine, tankene dine.
La oss si det sånn...
Jeg var nysgjerrig på hva du tenkte om hvor jeg hadde vært.
Greit. Flott.
Hypotetisk sett.
Ok, hypotetisk sett.
Jeg antar at du var i en form for... bokført virkelighet.
Eller i en derealisering.
Du skapte en virkelighet inne i ditt eget hode.
Et sted der du følte deg trygg.
Der Nia levde og dere fikk være i fred.
Der du reddet henne og tok vare på henne.
Du skjulte traumet av hva som faktisk skjedde.
Jeg vet at dette må være en ufattelig tung byrde å bære.
Men det viktigste du må forstå er dette:
Ingenting som skjedde var din skyld.
Jeg tror vi stopper der for i dag.
Der jeg var... med søsteren min...
Det føltes mer som hjemme?
Jeg har tidlige minner derfra.
Men her... er det bare tomt.
Sinnet er et kraftig verktøy.
Enda kraftigere når vi ikke vet hva det gjør.
Vi må finne ut hva som er ekte og ikke.
Tenk deg at du står foran et speil.
Du ser ned og ser deg selv og omgivelsene dine.
Ser du opp, ser du samme deg og samme bakgrunn reflektert.
Forskjellen er at du vet du er den som står der,
og det du ser er bare et speilbilde.
Men hvordan vet du at du ikke er refleksjonen?
Det er noe jeg tror kan hjelpe deg.
Om du er villig til det?
Hypnoterapi har vist seg å være nyttig
for å hjelpe pasienter å hente fram glemte minner.
-Vent, vil du hypnotisere meg? -Ja.
Jeg vil helst slippe å gjø som en hund.
Ingenting sånt.
Hypnose setter deg i en rolig og fokusert sinnstilstand
der vi kan få tilgang til deler av underbevisstheten
og hente fram minner du har fortrengt...
...eller feilplassert.
Tenk på underbevisstheten som ditt "altseende øye".
En del av deg som alltid ser og registrerer alt,
selv når den bevisste delen ikke følger med.
Problemet er at den bevisste og ubevisste delen
ikke alltid klarer å kommunisere godt.
Hypnose kan styrke den forbindelsen.
Og forhåpentligvis hente fram minner som ligger skjult
dypt inne i underbevisstheten
og bringe dem opp til overflaten som bevisste minner igjen.
Greit.
Okei.
Len deg tilbake og lukk øynene.
Slapp helt av.
Ta et dypt åndedrag.
Og mens du puster ut, slipp alt som tynger.
Jeg teller ned fra fem til én,
og med hvert tall vil du kjenne deg dypere avslappet.
Fem. Rolig og behagelig.
Du er trygg her. Du kan gi slipp.
Fire. Dobbelt, kanskje trippelt så avslappet.
Tre. Alt er stille nå.
To. Gå enda dypere.
Én. Vi er her nå.
Du må slutte å behandle meg sånn.
Jeg sa jo at han kom til å bli bra.
Dion?
Hva gjør du her?
Jeg passer på deg, selvfølgelig.
Doktor Minos?
Dion, det er meg.
Du vet virkelig ikke hvem jeg er.
Gjør du vel?
Dion, se på meg.
Det er meg.
Husker du meg virkelig ikke?
Det er doktor Minos, min terapeut.
Ja, greit.
Ja, hun er doktor Minos, men ikke din terapeut.
Hun heter Aria.
Din kone.
Nei.
Dion! Går det bra?
Det går bra, ro deg ned.
Dion, jeg teller nå fra én, når jeg sier fem, våkner du.
Én. Beveg fingrene og tærne dine.
To. Beveg hendene og fingrene.
Tre. Kroppen fylles med energi igjen.
Fire. Du er tilbake her og nå.
Fem. Åpne øynene dine.
Dion?
Dion!
Det går bra. Se på meg!
Det er greit. Se på meg. Det går fint.
Aria.
Du er kona mi.
Det er i orden. Dette er et godt tegn.
Jeg... jeg vet ikke...
Det er greit. Ta den tiden du trenger.
Jeg er her når du er klar.
Gjør det noe om jeg kommer inn?
Hvordan var vi...som par?
Jeg er redd det ikke er mitt å svare på.
Mine minner er bare mine tolkninger.
Det kan være farlig å fylle hullene i ditt minne med mine.
Av frykt for å plante noe sinnet ditt ikke godtar.
Et falskt minne, rett og slett.
Men dypt der inne finnes all sannhet du trenger.
Har du gjort alt dette bare for min skyld?
Jeg så deg forsvinne litt og litt...
Og det fantes ingenting jeg kunne gjøre for å hjelpe.
Så en dag satt du bare der.
Og du fortsatte å bare sitte.
Du var helt borte i deg selv.
Det fantes en grense for hva jeg kunne tåle.
Så jeg pakket alt vi eide og tok deg med hit.
For å få deg bort fra alt.
For å starte på nytt.
Starte helbredelsesprosessen.
Unnskyld at jeg...
Nei, ikke si mer.
Alt kommer tilbake med tiden.
Men akkurat nå virker det som om heling ikke er vårt eneste mål.
Vi må holde deg her, i denne virkeligheten.
Og hindre deg i å synke ned i verden sinnet ditt har skapt.
Hvordan?
Det får bli mitt ansvar.
Jeg tror hypnoterapi er ute av bildet for en god stund.
Jeg holdt på å miste deg der.
Samle all sinne, frykt og uro i magens sentrum.
Og fest de følelsene
til energien som stiger sakte opp i kroppen din.
Og når du puster ut, kjenn at følelsene forsvinner.
Når du endelig slipper taket i energien.
Når du lar den gå, slipper den deg også.
Du har åpne øyne, ikke sant?
Nei. Nei, nei, nei. Fortsett, dette er bra.
Dion, meditasjon handler ikke om å lukke øynene.
Det handler om å ha full kontroll over alt.
Sinnet, kroppen og – sjelen.
Hvis man altså tror på sjelen?
Du trenger ikke svare hvis du ikke vil.
Men sånn som du ser det... overlevde Nia?
Hør her, sånn som jeg ser det kan alt dette være en illusjon.
Kanskje du bare er en projeksjon av min egen fantasi.
–Jeg mener det! –Det tror jeg på.
Og hvem kan si at du tar feil?
Du.
Nei, hør nå.
Jeg begynner å innse at den andre verdenen ikke er ekte.
Og det er kanskje ikke sunt å oppholde seg der.
Men... hvis du hadde et sted
hvor du kunne besøke dem du har mistet...
–Ville du ikke vært der da? –Jo.
Jeg tror det er det jeg kjemper med.
Hvis den andre verden bare finnes i mitt eget sinn,
der Nia fortsatt lever og tragedien aldri skjedde...
Hvorfor skulle jeg velge her?
Fordi du må.
Du må være her, i virkeligheten, og møte problemene dine.
Jeg skjønner hvordan du har det, det gjør jeg.
Men det du sier er bare "uviten er lykke".
En kropp uten et sinn er bare maskineri.
Og kroppen din er her, i denne verdenen.
Og hvis ikke sinn og kropp
lever sammen i en ekte verden med ekte mennesker...
Hva er du da?
Lykkelig.
–Beklager, jeg mente ikke... –Det går fint.
Nia, se på ham. Han trenger hjelp!
Han har gjort sånn før. Han kommer tilbake. Vi må bare vente.
Tenk om han ikke gjør det? Hva skjer da?
Han kommer tilbake! Vær tålmodig, vær så snill!
Vær så snill, ikke ta ham fra meg.
Er det det dette handler om?
Det er så egoistisk.
Tenker du ikke på hvordan dette påvirker ham?
Og hvordan det påvirker oss?
- Nå er det nok. Jeg ringer ambulanse. - Nei.
Vær så snill.
Mamma!
Nia!
Dion!
Er du okay?
Kalte hun deg "mamma"?
Aria, hun kalte deg... mamma.
Hva?
Hun er datteren vår.
Nei.
Nei, nei.
Nei, det kan ikke stemme...
Hun er søsteren min.
Tenk deg om, Dion. Tenk nøye nå.
Hva husker du egentlig?
Jeg husker helt klart...
Jeg husker at jeg holdt henne da hun ble født.
Du var der da din egen søster ble født?
Det er ikke uvanlig at søsken tar en foreldrerolle.
Men er det dét det handler om?
En farsfigur, altså?
Du løy for meg.
- Nei. Nei, Dion, jeg har aldri... - Hva mer har du skjult for meg?
- Jeg må møte henne. - Dion, nei.
- Jeg må møte henne! - Dion, se på meg!
Nia er borte. Du kan ikke snakke med henne.
- Nei, nei, nei. Du tar feil, hun lever! - Hvor, i hodet ditt?
Det er ikke Nia. Det er din projeksjon.
Et minne som ikke er ekte.
Det stedet finnes ikke. Men dette er ekte!
Vær så snill, Dion. Bli her med meg.
Her i virkeligheten kan vi jobbe oss gjennom det.
Hvordan har du tenkt å møte henne, egentlig?
Du kan ikke styre overgangen.
Men du kan kontrollere det.
- Hva? - Gjennom hypnose.
Nei, aldri i livet.
- Men det funket, Aria. - Nei! Jeg holdt på å miste deg!
Jeg tar ikke den risikoen igjen, ikke denne gangen, Dion.
Aria!
- Aria, stopp! - Nei, det er du som må stoppe!
Alt jeg har gjort. Alt jeg har gått gjennom var for deg.
Kanskje du ikke husker meg, men jeg husker deg.
Og jeg trenger deg her og nå, ikke i en flukt
til en annen verden når denne blir for vanskelig.
Du må begynne å innse at den verdenen ikke er ekte.
Du kan ikke bruke den til å løse alt!
Jeg er her. Det har jeg alltid vært.
Og jeg kommer alltid til å være her for deg.
Men jeg har mistet deg for mange ganger
og sender deg ikke tilbake for å miste deg igjen.
- Hør på meg, Aria. - Slutt.
Bli med meg.
Det siste jeg vil er å sende deg tilbake dit.
Jeg tror hypnose kan være en inngangsport til den andre verdenen.
Men det kan vise seg å være farlig.
Men... hvis det er det du vil, får du sjansen til å forklare hvorfor.
Du sier at jeg ikke husker deg.
Men det gjør jeg.
Jeg husker kanskje ikke første gang vi møttes, eller vårt første kyss...
Men jeg husker hvert øyeblikk vi har hatt her.
Kanskje hele denne dissosiative rotet...
...er permanent.
Og du har mistet meg. Den gamle Dion er borte.
Men hva om det ikke er det det handler om?
Hva om denne nye verdenen er en del av meg?
En del av den jeg har blitt?
Hver gang jeg er der, er det noe som får meg til å huske
og presser minnene opp til overflaten.
Det er meningsløse minner, men... Jeg vet ikke.
Kanskje de gir mening etter hvert.
Det må finnes en grunn til at
sinnet mitt har skapt den verdenen og lagt alt der.
Hvorfor skulle vi ta det fra meg?
Jeg bare... tenker høyt.
Hvis jeg kunne dra tilbake og møte Nia én siste gang...
...kanskje det ville tenne noe
i et mørkt, gjemt hjørne av hjernen min...
Kanskje det kan hjelpe meg å huske og finne noen svar.
Kanskje det er bare tull, men det er slik jeg føler det.
Okei.
Så rart det enn høres ut, jeg er enig med deg.
Jeg tror den andre verdenen er en del av deg.
Bortsett fra at jeg tror den er som en parasitt som suger deg tom.
Jeg tror du må gjøre fred med den før vi kan fjerne den.
Og lukke såret for godt.
Jeg går bare med på dette under én betingelse.
Dette må være et farvel.
Om du virkelig tror
at et besøk der vil vekke et gammelt, glemt minne...
...så vil jeg hjelpe deg.
Men dette er siste gang.
Du kan ikke stole på en fantasiverden for å løse problemene dine.
Behandle det heller som et slags endelig punktum.
Okei.
Så snart jeg ser deg i samme nød som før...
...kommer jeg straks og henter deg tilbake.
Okei.
Om dette virker, vil det påføre deg enorm smerte.
Jeg vet.
Okei.
Len hodet bakover, og lukk øynene.
Ta et dypt åndedrag.
Når du puster ut, slapp helt av.
Jeg skal telle ned fra fem til én.
Mens jeg teller vil du kjenne deg dypere avslappet.
Mamma!
Pappa?
Jeg vet det.
–Unnskyld... –Det går bra.
Dion!
–Mamma? –Gutten min!
Pappa!
Nei, vent litt. Dette går ikke.
Nei, nei...
Hvordan...?
Dere døde jo.
–Hva? –Døde?
Dion!
Hør på meg. De er ikke ekte.
Det skjer i hodet ditt. Kom tilbake, vær så snill.
Det er greit, sønnen min. Vi har lett etter deg lenge.
Kom ut til oss, så kan vi snakke sammen.
Men hvordan har dere...?
Er Nia med dere?
–Kom ut, så snakker vi. –Er Nia med dere?
Gutt min... Hvem er Nia?
Sov!
Stopp!
Aria, vær så snill...
Slipp ham, så vi kan snakke sammen.
Nei! Jeg gjorde dette for din skyld, Dion.
Jeg gjorde det for vår skyld.
Vi kunne hatt det så fint.
–Aria, hør på meg. –Jeg er lei meg.
Jeg er så utrolig lei meg.
Jeg ville bare at du skulle elske meg.
Vi var så unge.
Vi var bare sammen i to år, men jeg ville så mye mer.
Så forlot du meg.
Jeg klarte ikke å miste deg.
Jeg visste at jeg ikke var nok for deg alene.
Du gikk med på å møte meg her en helg og jobbe med forholdet.
Jeg visste vi kunne bygge et liv sammen
om du bare kunne oppleve det som ekte.
Da ville du tro på idéen om «oss».
Jeg satte deg i en dyp, langvarig hypnose.
Implanterte falske minner for å vise deg
hva vi kunne vært.
Skapte en verden full av muligheter.
Et lykkelig ekteskap ødelagt av datterens og dine foreldres død.
Så vi kunne starte på nytt og gjenopplive det tapte.
Et nytt liv. En ny sjanse til å få det vi drømte om.
Men da du våknet skjønte jeg ikke hva som gikk galt.
Hjernen din avviste alt jeg så desperat prøvde å bygge.
Alt ble misforstått.
En datter du trodde var søsteren din,
og ingen minner om meg eller kjærligheten vår.
Så jeg fortsatte å jobbe med deg.
Jeg hypnotiserte deg igjen og prøvde å rette opp alt inni deg.
Og sakte begynte det å feste seg.
Da du kalte meg din kone mistet jeg nesten pusten.
Og da du forsto at Nia var datteren din fikk jeg alt jeg hadde ønsket meg.
Da du ville møte henne visste jeg at du begynte å tro.
Men...
Og Nia?
Bare en figur jeg fant på.
For å vise deg hvordan det kunne vært.
Jeg måtte få deg til å tro at vi hadde en familie.
Etter å ha mistet et barn, kunne vi prøve igjen.
Begynne på nytt. Få det vi alltid har drømt om.
Gå. Vær så snill.
Jeg skulle ønske det kunne blitt annerledes.
Jeg vet at vi ikke har noen framtid nå.
Jeg ville bare at du skulle vite hvor høyt jeg har elsket deg.
–Er du klar til å dra? –Ja, nesten.
Pappa.
Jeg savner henne.
Aria?
Åh...
Jeg har ikke engang et bilde av henne, vet du?
Bare minner.
Minner om noe som aldri hendte.
Jeg vet, sønnen min... Men minnene vil blekne med tiden.
Som så mange mennesker som kommer og går i livet vårt.
Ta den tiden du trenger.
Dion!
Mamma? Pappa? Men dere døde jo!
Dion, hør på meg.
De er ikke ekte. Alt er inni hodet ditt.
Vær så snill og kom tilbake.
Sov!
Jeg ville at du skulle tro vi hadde en familie.
Etter at vi mistet et barn, kunne vi prøve på nytt!
Vi kunne hatt alt vi drømte om.
–Og Nia? –Bare en karakter jeg skapte.
Dion!
Jeg gjorde dette for din skyld.
Søsteren din? Hun er ikke her. Ingen er her.
Jeg gjorde det for vår skyld!
Dypt der inne finnes alle svarene du trenger.