Šūdas.
- Jis tikrai miręs? - Nebuvo pulso.
Patikrink dar kartą.
Nėra.
- Jis kvėpuoja? - Nekvėpuoja.
- Tu nė nepatikrinai. - Nėra čia ką tikrinti!
Mirę žmonės nekvėpuoja!
- Kviečiu policiją. - Ką? Ne. Pala.
Klausyk. Reikia susitarti, ką sakysim.
O ką čia sakyti? Reikia skambint į policiją.
Barnis teisus. Na, visa tai atrodo nekaip.
Taip. Ir kuo ilgiau delsim, tuo bus blogiau.
- Tai buvo savigyna, jis grasino ginklu. - Trise prieš vieną.
- Jis turėjo suknistą pistoletą! - Taip, gerai, žinau.
- Aš... Nurimk, gerai? - Ką reiškia „nurimk“?
Mums reikia tučtuojau skambinti į policiją, bliamba.
Gal geriau advokatui?
- Ketei Reznik. - Ne, tai...
- Taip! - Ne. Tai prasta mintis.
- Ji išteisino tave dėl žmogžudystės. - Todėl, kad aš to nepadariau.
Na, šito mes irgi nepadarėm.
- Bet prisidėjom. - Velniop. Skambinu į policiją.
- Ne. - Kokio šūdo?
Aš nenoriu, kad mane vėl areštuotų!
Vos nepatekau ilgiems metams už grotų,
nors kai Polas mirė, manęs nė šalia nebuvo!
Nenoriu jūsų gąsdinti, bet šįkart mes visi čia buvom!
- Tai buvo nelaimingas atsitikimas. - Taip. Nelaimingas atsitikimas su ginklu!
Atsiprašau. Bet neprisiimsiu kaltės už dar vieną mirtį, dėl kurios nesu kaltas!
Kalbi nesąmones... Jam pasimaišė protas.
Jis... Tu... Matai, kad jam pasimaišė protas?
Niekas jam nepasimaišė.
Ką?
Kupas tvarkė jo pinigus. Ešas investavo į tavo klubą.
Mes visi turėjom su juo reikalų.
- Ir ką? - Tai gali kelti įtarimų.
- Tu esi garsenybė. - Ir ką?
Jie nersis iš kailio, kad tik negautum jokių privilegijų.
Aš? Kodėl aš? Tu trenkei jam per galvą, bliamba.
- Tu jį padegei! - Aš jį padegiau!
Tik sakau, kaip viskas atrodys. Daugiau nieko.
Žinot, ką? Velniop.
Dingstu iš čia.
Šūdas!
Reikia susitarti.
Ir laikytis susitarimo. Kupas teisus.
Mūsų prokuroras – agresyvus ir ambicingas,
jam nerūpės tiesa, jam terūpės laimėti bylą.
Nikai, dėl tavęs ši istorija bus ne vietinės, o nacionalinės reikšmės.
Žiniasklaida mus suės.
Tavo karjera televizijoje bus baigta. Man bus šakės, o Kupui...
Gerai jau, supratom.
Mes visi turime ką prarasti.
Mes sėdim vienoje valtyje.
Jūs esat mano geriausi draugai.
Pritarsiu viskam, ką jūs nuspręsite.
Bet kad ir ką bedarytume...
viską turime daryti drauge.
Gerai.
Kas nors žino, kaip atsikratyti kūnu?
Šūdas.
NĖRA SIGNALO
Kupai, kas negerai?
Galvojau apie jo dukrą.
Velnias. Visai pamiršau.
Taip. Šiąnakt ji miega pas Mel. Nenorėjo čia likt, nes jis pasikvietė Sem.
Ji atsibus našlaite.
Jei nuo to bus lengviau,
nemanau, kad jie buvo labai artimi.
Šūdinai nuskambėjo. Atsiprašau.
Tai ką nors keičia?
Gal palikim jį čia?
Jis buvo girtas ir apsinešęs, tiesiog nugriuvo.
Nežinau, žmogau. Mes visi su juo mušėmės.
Jie ras po jo nagais mūsų DNR ar dar ką nors.
Galėtume įkelt jį į vonią.
Nežinau, ką būtų galima padaryti,
kad jis neatrodytų kaip užmuštas.
Bet tikrai nepaliksiu jo čia gulinčio, kad ryte jį rastų dukra.
Gerai.
Vežam jį į Luisborą
ir įmetam į upę, kol neišaušo.
Po galais.
Ir vėl šūdinai nuskambėjo. Supratau.
Prie darbo.
Gal prisidėsi?
Paimsi už kojos?
Man ką tik atliko vazektomiją. Savaitę negaliu kelti nieko sunkaus.
Tu rimtai?
Labai atsiprašau. Nežinojau, kad šiąnakt teks kilnoti numirėlį.
Tiek to, žmogau.
Kai suskaičiuosiu iki trijų.
Gerai.
- Jėzau. - Gerai. Pasiruošęs? Viens, du, trys.
Gerai. Laikau.
Barni, atvaryk mašiną. Apsuk galu į priekį.
Ne. Juk žinai, kad oda viską sugeria?
Tu dabar rimtai?
Tai – įkaltis, aišku? Nenoriu, kad mano mašinoje liktų jo kraujo.
Mano mašina per maža. Tai ką mums daryt? Išsikviesti pavėžėją?
- Šito neapgalvojom. - Negali būti.
Viskas gerai. Važiuosim Ešo „Escalade“.
- Sem, palauk. - Palik mane ramybėje, Kupai.
Paklausyk manęs. Paklausyk. Leisk paaiškinti. Viskas ne taip, kaip atrodo.
Niekas niekaip neatrodo, nes aš nieko nemačiau, manęs čia nebuvo.
Stok.
- Pala. Ne. Tu juokauji? - Prašau.
Žinau, tau sunku tai suvokti, girdi?
Ešas negyvas?
Taip.
Dieve.
- Jūs jį nužudėt? - Ne, mes jo nenužudėm.
Ne, mes ne... Netyčia.
Na, tada viskas gerai.
Gerai. Nagi.
- Traukis iš kelio. - Minutėlę paklausyk. Prašau.
Turiu tau papasakot, kaip viskas buvo.
Ne! Man nereikia pasakoti, kaip viskas buvo,
nes aš nenoriu žinoti, kaip viskas buvo,
nes jei papasakosi man, kaip viskas buvo, tuomet aš...
prisidėsiu prie nusikaltimo. Tapsiu bendrininke ar kaip ten.
Dieve.
- Dieve. Tapsiu įtariamąja. - Ne.
Aišku, kad tapsiu įtariamąja,
nes tai jau antras vyras, su kuriuo bendravau, kurį nužudė...
- Na, šiaip jau Polas nusižudė pats. - Noriu pasakyt...
Mane areštuos, ir man vėl teks visa tai išgyventi!
Tu išsigandusi, ir tai visiškai suprantama.
Kas su manim negerai, kad amžinai įsiveliu į kokį nors jovalą?
Juk aš niekuo nesiskiriu nuo kitų, tiesa?
Bet kodėl visi santykiai baigiasi baudžiamaisiais kaltinimais?
Ką aš darau ne taip?
Savęs galiu paklausti lygiai to paties.
Tu teisus.
Jie apklaus ir tave, nes juk tu tai ir padarei.
- Aš nieko nepadariau. - Ne, mačiau, kaip nešei kūną.
Na, aš... Taip, nešiau, bet yra lengvinančių aplinkybių.
- Dieve. - Galiu tau kai ką pasakyti?
Ne!
Gerai jau, sakyk.
Ką man gali pasakyti, kas bent kaip nors pagerintų situaciją?
- Na, žiūrint, ką reiškia „pagerintų“. - Dieve!
Paklausyk.
Jis buvo apsinešęs nuo kokaino ir ketamino,
jis norėjo mane nušauti.
- Jėzau. - Taip.
Viskas pakrypo netikėta linkme.
Tai va, jis slystelėjo, griuvo ir susitrenkė galvą.
Ir jūs neiškvietėt greitosios?
Na, turbūt reikėjo. Taip.
Bet mes atsidūrėme dviprasmiškoje situacijoje.
Taip, turbūt.
Atvažiavau jam pasakyti, kad nutraukiu santykius.
Na...
Viena bėda bus mažiau.
Mane tikrai apklaus.
Juk jau turiu įrašą apie teistumą.
Ne. Tu nieko nepadarei.
Nesvarbu. Visi tik apie tai ir kalbės.
Ką tik išsivadavau iš tremties.
Pradėjau gauti darbo užsakymus.
Viskas šuniui ant uodegos.
Na,
o jei viso to nebūtų?
Nei kūno, nei įtartinos žmogžudystės.
Tiesiog abejotinos reputacijos milijardierius,
kuris išvyko ir dingo dėl jam vienam žinomų priežasčių.
Kas čia blogo, tiesa?
Labai tikiuosi, kad blogis tuo ir baigsis.
Ar mes esam blogi žmonės, Kupai?
Galvoju, kad esu geras žmogus, bet galbūt aš klystu.
Na, gal blogi žmonės nežino, kad jie yra blogi žmonės.
Mes gyvenam šiame blogame miestelyje, darome vieni kitiems blogus dalykus,
ir tai yra mūsų bausmė.
Bausmė už ką?
Už tai, kad esame blogi.
Kur ketinot vežti kūną?
Į šiaurę. Įmesti į upę.
Upė – netikusi mintis.
Turi geresnę?
Krosbių namas Saderlande.
Ten vyksta renovacija.
Tuo užsiima Megė ir Siuzana.
Kieme iškasė baseiną. Kitą savaitę išlies betoną.
Užkaskit jį ten, o ant viršaus užlies betoną.
Ačiū, Sem.
Taip.
Nėra už ką.
- Aišku. - Aš rimtai. Kreipkis, jei ką.
- Taip. Gerai. - Taip. Jėzau Marija.
- Kaip tu? - Gerai. Normaliai.
Bliamba!
- Šūdas. - Kas? Kas atsitiko?
- Mano nugara. Jėzau. - Tik ne dabar.
Antraip teks dorotis su trimis negyvėliais.
Jėzau Marija.
Šūdas.
Ešai! Kokio velnio?
Dieve!
Ką? Ką tu darai?
Štai tau, šikniau!
Nagi.
Šūdas.
Nagi.
Šūdas!
- Gelbėkitės, bliamba! Lipkit... - Padėkit.
Šūdas.
- Kur Barnis? - Barni!
Barni!
Bliamba.
Šūdas.
- Barni. Šūdas. - Jėzau Marija.
Gerai. Laikau.
Ešai?
- Matot jį? - Nemanau, kad jis išsigelbėjo.
Šūdas. Plaukiam.
Dingstam iš čia, bliamba.
Taip.
Manot, jį kas nors suras?
Čia buvo pakankamai gilu.
Gal viskas pagaliau baigėsi.
Gal tu ir teisus.
Net jei ir ras jį, nėra jokių įrodymų, pagal kuriuos būtų galima mus atsekti.
Jis apsinešė ir įvažiavo į ežerą.
Paprasta kaip dukart du.
Tiksliai.
Išskyrus tai, kad jis galinėje sėdynėje.
Aplink – vien pažįstami veidai
Nuvalkiotos vietos, seni veidai
Per anksti dienos darbams
Niekas niekur neskuba
Ašaros krenta į taures
Niekas niekam nerūpi
Slepiu galvą Noriu nuskandint savo gėlą
Rytojaus nėra
Man juokinga ir graudu
Svajonės, kuriose skęstu Yra geriausios mano svajonės
Man sunku paaiškinti Ir sunku suprasti
Kai žmonės bėga ratu
Tai labai beprotiškas pasaulis
Beprotiškas pasaulis
Vaikai laukia rytojaus Jiems smagu
Su gimtadieniu
Šokas yra įdomus dalykas.
Kartais jis taip subtiliai
ir taip atsargiai integruojasi į tavo psichinės savisaugos procesą,
kad to šoko nė nejauti.
O kartais jis prispaudžia tave it priekalas, bliamba.
Tą naktį mes visi trys peržengėme liniją ir puikiai tai supratome.
Ar mums pavyks išsisukti – laikas parodys.
Dabar mes turėjome bendrą paslaptį.
Didžiulę paslaptį.
Aš prisiminiau seną Beno Franklino citatą:
„Trys žmonės gali išsaugoti paslaptį...
jei du iš jų yra mirę.“
Man juokinga ir graudu
Svajonės, kuriose skęstu Yra geriausios mano svajonės
Man sunku paaiškinti Ir sunku suprasti
Kai žmonės bėga ratu
Tai labai beprotiškas pasaulis
Beprotiškas pasaulis
PO DVIEJŲ SAVAIČIŲ
Sakau jums, jį kas nors nužudė.
Juk negalima taip paprastai imti ir dingti.
Gal jis paprasčiausiai norėjo kuriam laikui nuo visko pabėgti.
Negi jums niekada nekilo mintis negrįžti kokią savaitę ar ilgiau namo?
Jis neturėjo žmonos.
Taikli pastaba.
Negaliu patikėti, kad įvykdyta dar viena žmogžudystė.
Polas pats nusižudė. Tai du skirtingi dalykai.
Na, Ešas tai jau tikrai nenusižudė.
Mes nė nežinom, ar jis negyvas.
Jis turi paauglę dukrą. Jis negalėjo jos palikti.
Nebent įklimpo į bėdą.
Na, jis man kaip ir patiko, bet kažkoks labai neaiškus.
Taip, girdėjau, jis prekiavo ginklais.
Aš irgi girdėjau.
Kas dar iš jūsų sulaukė FTB agentų vizito?
- Aš. - Ir aš.
- Taip. - Ar ta ponia buvo atėjusi?
Agentė Ails.
- Taip. Ji buvo pas mane. - Ir pas mane.
Ji labai nemaloni.
Grečen vos susilaikė jai netrenkusi.
O man ji – visai patraukli.
- Suprantu. - Ar ne?
Bet jei rimtai, manau, Ešas turėjo reikalų su daugybe pavojingų žmonių.
Juk jūs buvot pas jį Hamptonse, kai ten užgriuvo FTB agentai, ar ne?
Taip. Tai buvo kažkas tokio.
Bet jis neatrodė per daug išsigandęs.
Ką tu pasakysi, Barni? Ką manai?
Manau, kad jei vyrukas su tiek pinigų nori dingti, jis gali dingti.
Arba tai karma.
Negali būti toks turtingas bei gražus
ir tikėtis, kad visada taip bus.
Na, kas benutiko, viskas tikrai išaiškės.
Visada išaiškėja.
Man per karšta.
Šūdas.
Kas jam?
Argi Ešas neketino investuoti į jo sporto klubus?
Jis kalbėjo su mumis apie tai, bet nežinau, ar jo ketinimai buvo rimti.
Na, jei jis kada nors grįš, turbūt surengs velniškai gerą vakarėlį.
- Tai jau tikrai. - Ar ne?
Jis buvo nenormalus.
Pamenat tą smuiką?
Aš neverkiau.
Ar tai blogai?
Ne, nė kiek.
Nėra teisingo atsakymo, kaip turėtum jaustis.
Judviejų su tėčiu santykiai buvo sudėtingi.
Tai sudėtinga situacija.
Viskam suvokti prireiks šiek tiek laiko, supranti?
Na, aš jį mylėjau, nes privalėjau mylėti, bet dažniausiai jo nekenčiau.
Na,
daugelis paauglių nekenčia savo tėvų.
Pasikalbėk su mano vaikais.
Tai ne tas pats.
Neprisimenu, kada supratau pirmą kartą,
bet jau kurį laiką žinojau, kad jis negeras žmogus.
Jis darė blogus dalykus.
Galbūt.
Bet, supranti, tai nereiškia, kad tu negali jo mylėti ar ilgėtis.
Niekas net nesako, kad jis miręs.
- Na, jie nežino. - Aš žinau.
Jei jam būtų tekę dėl ko nors slėptis, jis būtų pasiėmęs kartu mane.
Būčiau dėl to jo nekentusi.
Klausyk, esu už tave daug vyresnis, bet neseniai ir aš netekau tėčio,
galvoju apie tai kiekvieną mielą dieną.
Aš pabundu su mintim apie tai.
Tai – sielvartas.
Taip pat ir paguoda, nes jis tebėra su manim.
Jis yra manyje.
Taip jau yra su tėvais, supranti?
Net ir mirę jie tebėra su tavim.
Na, man metas.
Taip. Gerai.
Tikrai viską pasiėmei?
- Taip. - Gerai.
Ačiū, kad leidote taip ilgai pas jus pabūti.
Nėra už ką. Mums buvo smagu.
Na, atsižvelgiant į aplinkybes. Čia visada esi laukiama.
Jei tik ko prireiks, skambink.
- Ačiū. - Pasą?
- Bilietą? Telefoną? Viską turi? - Taip.
Gerai. Suruošiau tau priešpiečius, nes pati žinai, koks maistas lėktuvuose.
Jie tavo rankiniame bagaže.
- Ką gi. Iki. Sėkmingos kelionės. - Ačiū, Mel.
Juk sakiau, kad ji per daug rūpestinga.
Ji šauni. Nevaryk ant jos.
Pasiilgsiu tavęs.
Ir aš.
Viskas bus gerai?
Jei atvirai, su teta gyvenau ilgiau, nei su savo tėvu.
Mes puikiai sutariam.
- Aš ne apie tai. - Žinau.
Vargšelė.
- Ačiū, kad leidai jai pas mus pagyventi. - Nėr už ką.
Manai, ji grįš į priešpaskutinę klasę?
Jos teta sako, kad pagalvos.
Kaip tu, bičiuli? Kaip laikaisi?
Normaliai.
Kaip manai, kas nutiko jos tėvui?
Neturiu supratimo, sūnau.
Turbūt jis turėjo daug priešų.
Kas žino?
Gal jis dar pasirodys.
Manai?
Ne, branguti. Nemanau.
PARDUODAMA
Išsikraustai?
Ar tai susiję su Ešu?
Jei atvirai, tai buvo vyšnia ant torto.
Jau nusižiūrėjai vietą?
Taip toli dar negalvojau.
Pirmiausia turiu žinoti, kiek gausiu už savižudžio namą.
Girdėjau, vertė gali smukti ketvirtadaliu.
Esi tikra?
Taip, na, statistika rodo...
Ne. Turiu galvoje išsikraustymą.
Šiomis dienomis niekuo nebesu tikra.
Esi kada girdėjusi posakį „Ką tik pamatėm dramblio uodegą“?
Čia kažkas apie ledkalnio viršūnę?
Ne. Gal ir iškraipysiu esmę, bet norima pasakyti,
kad jei pamatei dramblio uodegą, vadinasi, dramblys jau nubėgo.
Ir kas yra dramblys šioje alegorijoje?
Visas šūdas, su kuriuo tau teko susidurti pastaruoju metu.
Ir gali būti, kad išvyksti kaip tik tada, kai viskas vėl pasisuks į gera.
Tai mažiausiai ciniškas dalykas, kokį esu kada nors iš tavęs girdėjusi.
Aš šaunuolis. Nežinau. Tai... Čia tavo namai.
Čia tavo žmonės, supranti?
Mano? O tavo?
Ar kurio nors iš mūsų?
Na, jie mane labai greitai atstūmė.
Ir ne tik mane – mano vaikus taip pat.
Čia gyvendama jaučiuosi taip,
kad vienas neteisingas žingsnis, ir būsi nustumta į užribį.
Vienintelis blogesnis dalykas už gyvenimą akvariume yra būti iš jo išmestam.
Tikrai manai, kad kitur bus geriau?
Manau, kad kitur gal aš būsiu geresnė.
Kur nors, kur įėjimo kaina nėra tokia didelė,
jog tenka parduoti sielą, kad patektum pro duris.
Iš tikrųjų taip jautiesi? Lyg pardavusi savo sielą?
Su nuolaida.
O tu ne?
Na, supranti, gal ir esu ją užstatęs keletą kartų.
Na, pažiūrėsiu, kokią kainą pasiūlys už namą.
Beje, kad jau prakalbom, sužinojau tai, ko prašei.
- Tu ją radai? - Taip.
Na, praėjusį mėnesį buvo išnuomoti tik du butai su vienu miegamuoju.
Atsiųsi man pigesniojo adresą?
Būtinai.
Ačiū.
Nėra už ką.
Jau eisiu.
Iki.
Visada būna antras dramblys.
Lyg aš nežinočiau.
Ešo mirtis buvo tragiškas nelaimingas atsitikimas.
Bet jis išvadavo mane iš spąstų, į kuriuos buvau patekęs.
Šeši šimtai milijonų dolerių grįžta į paveldimą Ešo turtą.
Likusius 400 mln. grąžinsiu, kai Džekas išims juos iš „Excelsior“.
Jei Sem buvo teisi, kad esu pardavęs savo sielą,
pamaniau, kad už milijardą dolerių galėsiu susigrąžinti nors jos dalį.
- Gerai? Prašau čia. - Labai ačiū.
- Sveikutė! - Labas! Kaip tu?
- Malonu tave matyti. - Tu nė kiek nepasikeitei.
Dieve. Ir tu.
Atrodai nuostabiai.
Ačiū. Klausyk, ačiū, kad radai laiko su manim susitikti.
- Žinau, kokia esi užsiėmusi... - Ne, senai draugei laiko visada rasiu.
Be to, labai džiaugiuosi, kad vėl atradai aistrą rašyti.
Koledže buvai tokia puiki rašytoja.
Ačiū.
Taigi, perskaičiau knygos skyrius...
Tai tik juodraštis, galvoju kai ką perdaryti, o dabar patylėsiu.
Labai puikiai parašyta.
Intuityvu, protinga ir nuobodu.
Na, nevyniok žodžių į vatą.
Tiesiog trūksta... priežasties egzistuoti, supranti?
Maniau, kad knygos apie menopauzę – labai paklausios.
Buvo paklausios.
Dabar – ne.
Na, tada šūdas.
Galiu būt su tavim atvira?
Visa tai... Ką, buvo ne atvirumas?
Žinau, ką tau teko išgyventi pernai, kai areštavo Kupą.
Na, baimė, išdavystė, seksualiniai viso to aspektai...
Taip, buvo nelengva.
Štai apie ką turi parašyti knygą.
Ką?
Taip.
Ne, bet...
Tai mano šeima, mano gyvenimas.
Aš negaliu.
Nusikaltimas, seksas, žmogžudystė priemiestyje.
- Tai nebuvo žmogžudystė, jei ką. - Tokią knygą kaipmat parduočiau.
Atleisk man.
Aš negaliu.
Suprantu.
Tau trūksta drąsos.
Kaip daugumai žmonių.
Bet tu esi gera rašytoja, Mel.
Jei persigalvosi, žinai, kur mane rasti.
Klausyk, žmogau, farai ieško Ešo. FTB ir Interpolas visur šniukštinėja.
Dabar aš tikrai nejudinsiu jokių sporto klubo sąskaitų.
Niekas netikrins tavo finansų apskaitos.
Klausyk, tu nežinai, kas ką tikrins ar netikrins.
Gerai. Bet kuriuo atveju,
sumos nėra tokios reikšmingos, kad keltų įtarimų.
Jos buvo pakankamai reikšmingos, kad norėtumėt jas čia paslėpti.
Kaip sakiau, tai buvo klaidingas sprendimas.
Mano kompanija – ne tavo asmeninis bankas, Barni.
Gerai, pala... minutėlę...
Barnis nepaėmė nė cento iš sporto klubo sąskaitos.
Nepaimsit ir dabar.
Kol nesibaigs ta nesąmonė.
Žinot, ką? Palįsiu po dušu.
Mes ketinam pavakarieniauti.
Gal nori kartu?
Ne, eikit be manęs.
Esi tikras, bičiuli?
Jam viskas gerai?
Jis labai išsigandęs.
- O tu? - Aš tik darau tai, ką visada darau.
Surenku visas neramias mintis į kamuolį ir susigrūdu jį giliai į pilvą,
o tada stengiuosi apsimesti, kad jo nėra.
- Ir aš taip darau. - Tai geriausias būdas.
- Tai vienintelis būdas. - Kaip sekės?
Mes dedam visas pastangas.
Puiku.
Dabar man daug geriau.
Klausyk, kol Ešas nepasirodys, pinigus judinti labai pavojinga.
Kada parduosi beisbolo kortelę?
Tikiuosi, greitai.
Tu mane įkišai į tą jovalą.
Gal galėtum man paskolinti, o kai pinigai grįš, juos atsiimtum?
Taip, aš galvojau apie tai, bet suma per daug didelė,
ir jei žmona pastebės, lieps pasiaiškinti.
Niekada nemeluoji savo žmonai?
Esu niekam tikęs melagis.
O tu?
Esu puikus melagis.
Ką? Nagi, mudu esam toje pačioje valtyje.
Mes nesam toje pačioje valtyje.
Dieve, norėčiau būti jūsų vietoje.
Jei jūs...
Jei negalit gauti savo pinigų, įkišat ranką į kitą kišenę
ir pasiimat kiek reikia kitų pinigų, kol atgausit anuos pinigus.
Ką tu čia... Nėra jokių kišenių.
Prakeikti baltieji.
Tikra tiesa, ar ne?
Tu dar baltesnis už jį, ir tai kai ką apie tave pasako.
Kupai.
Gal panaudojam tuos Ešo pinigus, kurie nepateko į fondą?
Faktiškai tebeturi tokį įgaliojimą, tiesa?
Galėtume paimti kelis šimtus tūkstančių ir apiforminti kaip paskolą.
Ne.
Kaip suprasti...
Dieve. Pasakyk, kad to nepadarei.
Padariau.
Lyg niekur nieko grąžinai 600 mln. dolerių?
Visą tą laiką turėjai šitiek pinigų?
- Truputį virš milijardo, jei tiksliau. - Tu gal juokauji?
- Tai buvo ne mano pinigai. - Tie pinigai irgi ne tavo.
- Mes sumauti vagys! - Gal nuleisi toną?
Ką jūs, bliamba, padarėt Nikui?
- Ką? - Kaip suprasti?
Jis vaikšto lyg nesavas,
lyg nežinotų, ką su savim daryti.
Jiedu su Ešu artimai draugavo.
Manau, jis sielvartauja.
Tu teisus.
Esi niekam tikęs melagis.
Man bus šakės, Kupai.
Klausyk, Elena, tu atgausi savo pinigus, pažadu tau.
Tik reikia truputį laiko.
Aš nebeturiu laiko.
Negali būti.
Buvau...
tolokai nuo čia.
Nagi, tiesiog pasiilgau tavęs.
Jau beveik vidurnaktis.
Taip, todėl žinojau, kad jau būsi atsikėlusi.
Kaip mane radai?
Brolių ir seserų telepatija.
Na, pirma galėjai paskambinti.
Taip, na, tu neatsiliepi į mano skambučius.
Taip, būtent.
Viskas gerai?
Taip...
Ne, ne visai.
Tarnaitei išeiginė.
Gal nori arbatos ar ko?
Mielai.
Bet neturiu.
Čia gražu.
Manai? Dar tik tvarkausi.
Tėčio televizorius?
Mama jo nenorėjo.
Nori apie tai pasikalbėti?
Nelabai, ne.
Kaskart, kai jau atrodo, kad suradau save,
atsigręžiu ir suprantu, kad esu sutrikęs labiau nei kada nors.
Toks jausmas, kad negaliu pabusti iš sapno.
Na, gal pagaliau atėjo laikas priimti pokyčius.
Ką?
Na, žinai.
Pasisuk ir priimk Pokyčius
Tokie dainos žodžiai? Tu rimtai?
Nesu girdėjęs.
Nesvarbu. Tu labai ilgai gyvenai patogų gyvenimą,
bet niekam nepavyksta išvengti pokyčių.
Sužinai, kas esi iš tikrųjų.
Manau, tas laikas atėjo ir tau.
Žinau, kad nesi blogas žmogus, bet tai nereiškia, kad negali būt geresnis.
Norėčiau, kad tėtis būtų gyvas.
Endi.
Nepyksi, jei pas tave permiegosiu?
Ne, tik...
surasiu tau antklodę.
Ačiū.
Arba didelį paltą.
Tėvo diena klube.
Buvo keista ir, jei atvirai, šiek tiek amoralu,
kaip greitai šiame miestelyje suvirškinami skandalai ir tragedijos.
Žmogus, kurį visi pažinojome, buvo labiau nei tikėtina miręs,
ir tai buvo baisu, žiauru ir sunkiai įsivaizduojama.
O mes valgėme, gėrėme ir vaikščiojom pasipūtę,
lyg mūsų gyvenimas būtų šou, kuris trūks plyš turi tęstis.
Kupai, sveikas.
- Kaip sekas? - Neblogai.
- Tavo vaikai atvažiavo Tėvo dienai? - Taip, Maikas grįžo.
Lina ir Vel negalėjo grįžt iš Los Andželo, tad...
- Viskas gerai? - Taip.
Taip.
O tau viskas gerai?
Galėtume šnektelėti?
- Žinoma. - Gerai.
Prašyčiau „Michter's“.
- 25 metų „Macallan“ lašelį... - Gerai.
- Aš... - Kas atsitiko?
Nežinau, ar turėčiau apie tai kalbėti, tad...
Tada nekalbėk.
Aš turiu romaną.
Arba, žinai, klok viską.
Klausyk, mes elgiamės labai atsargiai.
Taip, žinau. Su Diana Miler, taip?
Šūdas!
Kaip sužinojai?
Dieve. Visi žino?
- Ne, bičiuli, tik aš. - Ar...
Ar kas nors gali turėti paslapčių šiame miestelyje?
Kiek ilgai čia gyveni?
Per ilgai. Aš tik...
Nežinau, ką daryti, Kupai.
Supranti, tas romanas su Diana kažkaip savaime įsibėgėjo.
Klausi manęs patarimo?
Taip, bičiuli, prašau.
Liaukis dulkinęs savo draugo žmoną. Sakau tau tiesiai šviesiai.
Mes mylime vienas kitą.
Tu myli Dianą Miler?
- Taip. - Ne.
Tau tiesiog patinka dulkintis su kita moterim.
Su tokia, kuri irgi galvoja, kad smagu dulkintis su kitu vyru.
Supranti? Tai jaudina, tai...
tai rizikinga, seksualu ir neteisinga, bet tai nėra meilė.
Klausyk, mudu su Liza jau seniai nesam laimingi...
Taip, nes Liza yra nepakenčiama, bliamba.
Jėzau Marija.
Tai skirkis su ja, bet nežlugdyk savo draugo santuokos.
Žinai, tikėjausi šiek tiek daugiau supratingumo.
Kodėl? Kad esu tas, kuris dulkinasi su kitomis moterimis?
Liaukis, juk žinai, ką aš darau, kai nesidulkinu su kitomis moterimis,
ir, beje, tai vyksta kone kasdien. Sėdžiu vienas kaip pirštas ant sofos
ir žiūriu filmus, kokių dabar niekas nebestato.
Gailiuosi savęs ir galvoju, kad jei kartais rytoj dingčiau,
niekas to nepastebėtų net kelias dienas.
Jėzau Marija, Kupai.
Klausyk, jūsų santykiai su Diana neturi laimingos pabaigos.
- Supranti? - Ne.
Galit ir toliau dulkintis, kol pagaliau įkliūsit,
o tada susigadinsit savo abiejų gyvenimą.
Arba gali atsipeikėti, nurašyti visa tai laikinam pamišimui,
gerai pagalvoti ir nuspręsti, ar verta išsaugoti santuoką.
Ką tik pats sakei, kad ji – nepakenčiama.
Taip, bet aš nesu jos vyras.
Klausei patarimo.
Taip.
Nepadaugink.
Kas yra, bičiuli?
Nerimauju dėl Niko.
Tie FTB agentai gerokai jį sunervino.
Na, jie kalbėjosi su visais. Ne tik su mumis.
Pasakyk tai jam.
Gali su juo pasikalbėti? Aš tuoj.
Dabar nesu mėgstamiausias jo pašnekovas.
Pasikalbėk su juo.
Jis tavo draugas.
Sveikutė. Ko tokia nelaiminga?
Tėti.
Sveikas, Nikai.
Sveikas. Išgersi?
Dar ne viską išgėrei?
Klausyk, viskas gerai.
Man taip neatrodo.
Ką tu nori iš manęs išgirsti, Barni?
- Mes jį nužudėm. - Tikrai ne tai, jei ką.
Nuo tos nakties aš negaliu užmigti.
Man irgi nelengva, girdi? Kaip ir Kupui.
Dieve.
Mes išsisuksim, jei tu nepasigersi
ir nekrėsi kvailysčių, girdi?
Priešingu atveju mums visiems bus šakės.
Nėra jokių šansų, kad mes išsisuksim.
Yra, jei nepamesim galvos.
Tame name pilna mūsų DNR!
- Niekas ten nieko neieško. - Ląstelės, plaukai...
- Mes neturim plaukų. - Šikt eik. Nori pajuokauti?
Tu turėjai rūpintis manim!
Tai, kas tą naktį nutiko, nepatenka į mano darbines pareigas.
Barni, aš kalbu apie kitą dalyką!
Šūdas.
- Nikai... - Turbūt manai, kad esu visiškas kvailys...
Kiek kartų galiu atsiprašinėti?
Duodu žodį, daugiau to nebus.
Ne, žinau, kad nebus.
- Puiku. - Nes tu atleistas.
Dabar tikrai manau, kad esi visiškas kvailys.
Jie visi žino.
- Ką? Kas? - Visi.
Jie visi žino apie važiavimą apsvaigus.
- Jie? - Taip.
Liaukis. Velniop juos.
Čia yra taip.
Kalbos pasklinda greitai, bet patikėk žinovo žodžiu,
kitą savaitę kas nors išdulkins savo auklę
arba permiegos su savo treneriu, arba pateks į reabilitacijos kliniką,
ir tavo mažutis nesusipratimas bus labai greitai užmirštas.
Manau, kad padariau klaidą.
Tikrai padarei, dukra.
Ne, kalbu apie koledžą.
Tu apie tai.
Man atrodė, kad viskas vyksta kosminiu greičiu,
viskas užgriuvo ant manęs taip greitai,
kad nė neturėjau laiko visko tinkamai apgalvoti.
Ir aš susimoviau.
Ne, nesusimovei.
Tu susivokei, įvertinai savo kelią.
Dabar pats laikas tai daryti, kai esi jauna.
Kai pasensi, tai padaryti bus daug sunkiau, girdi?
Nori mokytis koledže? Mokykis koledže.
Gal ne kitais metais, gal ne Prinstone,
bet mokysiesi ten, kur norėsi.
O jei norėsi ne mokytis, bet užsiimti kuo nors kitu?
Mes ir tai išspręsime.
Nesuprantu, kaip įklimpau į tokį mėšlą.
Ne tu pirma, ne tu paskutinė.
- Kokio šūdo? - Atsiknisk, žmogau!
Gerai. Kas per šūdas? Bičiuliai!
Aš rimtai, žmonės.
Nagi.
Jėzau Marija. Dieve, žmogau.
Kas per šūdas?
Dieve mano!
Rimtai?
Klubas turi tinkamo elgesio taisykles, surašytas ant trijų lapų,
bet abejoju, ar tam, kas tąkart nutiko, galima pritaikyti bent vieną iš jų.
Vis tik buvau tvirtai įsitikinęs,
kad gausime oficialų įspėjimą ir nemenką baudą.
Gal padėsi?
Ne, apsišik, Kupai!
Dabar tu mus įvėlei į dar vieną neblogą jovalą.
Išgeriam?
Būtinai.
Pirmyn.
Kokia katė tarp jūsų su Niku perbėgo?
Nežinau.
Jis buvo girtas, bandžiau jį išvesti,
kol neapsikiaulino, bet tai jam nelabai patiko.
Tai jau trečias kartas.
Koks trečias kartas?
Trečias kartas, kai pamelavai man.
Apie ką tu kalbi? Ką aš pamelavau?
Aš netikiu tavim, Barni.
Man netrukus gimdyti, o nebepažįstu savo vyro.
- Greise, nežinau, ką tu išsigalvoji... - Patylėk!
Nenoriu ketvirto karto.
Gerai.
Gerai, klausyk...
Parvežkim namo vaikus ir galėsim pasikalbėti, gerai?
Ne.
- Ne? - Tu nevažiuosi su mumis namo.
Ką?
Vėliau supakuosiu tavo daiktus ir paliksiu prie durų.
Apie ką tu kalbi?
Kur man eiti?
Kur tik nori.
Greise.
- Greise, nagi. Greise. - Pirštus.
Greise, tu teisi, girdi?
Bet pasikalbėkim apie tai, gerai?
Dabar mažiausiai norėčiau kalbėtis su tavim.
Kaip sekas, Elena?
Ką čia darai, po galais?
Nesidžiaugi mane matydama.
Turėjai ateiti vienas.
Kodėl?
Nori ką nors su manim nuveikti?
Po galais!
Vyručiai, užeikit.
Čionai, prašau.
Ką darai, po galais?
Tik pažvelkit į tą visą šūdą!
Mes taip nesitarėm!
Žiūrėkit, vyručiai.
Tu negalėsi jų parduoti.
Juos lengva atsekti. Nebūk kvailas!
Turi geresnį pasiūlymą?
Gerai.
Jie daug brangesni už mano skolą tau.
- Taip, tikrai. - Taip.
Feliksai, neimk žiedo.
Gerai, imk laikrodį.
Gerai.
Ačiū.
Kad atrodytų tikroviškai.
Susidūrė su įsibrovusiu plėšiku ir gavo į akį!
Vargšelė Elena.
Gali būt, kad jis pakels tau algą.
Gerai, dingstam!
Paėmei laikrodžius?
Taip, viską paėmiau.
Kas nutiko tarp Niko ir Barnio, po galais?
Nikas truputį per daug išgėrė.
Barnis norėjo jį sustabdyti, ir tada viskas prasidėjo.
Jie nesusivaldė.
- Taip. Tikrai. - Ilgiuosi senelio.
Ir aš, bičiuli.
Tau tai pirmoji Tėvo diena be jo, užjaučiu.
Galėjom šiemet neiti į klubą.
Žinot, ką? Dar nevėlu persigalvoti.
Nagi!
Sveikas, tėtuk.
Sveika.
Apie ką susimąstei?
Kada nors pagalvoji, ar mums viso šito reikia?
- Namų, mašinų, rūbų. - Apie ką tu čia?
Nemanai... Manai, vis dar įmanoma sumažinti poreikius?
Mažesnis namas, mažiau skolų, mažiau daiktų.
Negi neprisimeni mūsų buto Banko gatvėje?
Prisimenu tarakonus.
Gerai, taip.
Tai tikrai buvo ne rūmai, bet...
Mums buvo 25-eri, jaučiausi lyg būtume laimėję loterijoje.
Mano vaikystė nebuvo turtinga, kaip, beje, ir tavo.
Mano tėvai norėjo, kad tapčiau dėstytoja, dėl Dievo meilės.
Tu buvai ambicingas.
Tu šito siekei, ir tai man tavyje labai patinka.
Esi toks protingas.
Man niekada nereikėjo namo, papuošalų, mašinos, užmiesčio klubo.
Man reikėjo tik tavęs.
Manai, tai mus sužlugdė?
Manai, mes žlugę?
Liaukis. Žinai, ką turėjau galvoje.
Žinau tik tiek, jog visa tai atiduočiau, kad mūsų šeima vėl būtų kartu.
Tada gerai.
Jei pasakysi, kad turime sumažinti poreikius, parduoti namą
ir kraustytis kitur, aš sutiksiu, bet tik su viena sąlyga.
Kokia?
Tu pradėsi sakyti man tiesą.
Apie ką?
Tą ir reikėjo įrodyti.
Reikia sutvarkyt vieną reikalą.
Atsiprašysiu.
Šįkart išsisukau.
Ne pačiu geriausiu laiku.
Taip, suprantu.
Ką nors girdėjai apie Ešą?
Ne.
Manai, jis grįš?
Manau, mes abu žinome, kad ne.
Kas čia?
Atmintukas su tavo vaizdo įrašu.
Tu įvykdei savo įsipareigojimą, tad jis – tavo.
Aišku.
Ačiū.
Pinigai, kuriuos grąžinai...
Niekas tavęs neprašė to daryti.
Na, pamaniau, kad tai Ešo pinigai, tu žinosi, ką su jais daryti.
Ne visi pinigai yra Ešo.
Tikrai? O kieno?
Apie tai pasikalbėsime kitą kartą.
Esmė ta, kad persiųsiu juos atgal į tavo sąskaitą.
Na, aš jų nenoriu.
Būčiau jų nenorėjęs net ir tuo atveju, jei nebūtum prikišęs nagų prie pagrobimo.
- Kokio pagrobimo? - Liaukis.
Tikrai ketini žiūrėti man į akis ir sakyti, kad tai ne tavo darbas?
Galiu paklaust dar kartą: „Kokio pagrobimo?“
Klausyk, tiki tu manim ar ne, tai nieko nekeičia.
Bet galbūt tau reikėtų apsvarstyti kitą galimybę.
Tikrai? Kokią?
Ką? Kriket Berč?
- Nesąmonė. - Kodėl? Kad dulkinaisi su ja?
Atsipeikėk, Kupai.
Tau nešovė į galvą tokia versija,
kad gali paaiškėt, jog esu vienintelis tavo draugas?
O tau šovė?
Greitai sužinosim.
Žinai, duosiu patarimą:
kartais geriau kalbėti tiesiai, o ne užuolankomis.
Melas tampa kasdieniu mūsų gyvenimo palydovu,
bet anksčiau ar vėliau ateina atpildas.
Už tai, kad gyvenome mele...
Ir...
Už melą, kad išgyventume...
Už melą savo sutuoktiniams...
Už melą sau...
Bet kartais virš viso to melo nušvinta tiesos spindulėlis.
Paprastas džiaugsmas žaisti kėgliais su šeima per Tėvo dieną.
Mano vaikų juokas.
Vis rečiau aplankantis jausmas, kad esu ten, kuriu turiu būti.
Mintis, kad galbūt kaip nors galiu įveikti melą
ir rasti paprastesnį bei doresnį būdą gyventi.
Kaip mano tėvas.
Žemė vis dar drebėjo po mano kojomis,
bet man atrodė, kad lašelį sveiko proto ir valios
tėvas paliko ir man.
Ir nepaisant visko, manyje vėl gimė viltis.
Bet išmintingesnis žmogus būtų tinkamai įvertinęs savo melo audinį
ir supratęs, kad tai tik laiko klausimas,
kada kas nors timptelės už siūlo...
O BŪNA TAIP.
Išvertė Laima Banionienė