Як мінімум, подякуймо Богу, що ти вдарила припарковану машину.
А нетверезе водіння? Можна його прибрати з її справи?
Не знаю, хто суддя, але більшість судять за нетверезе.
Оскільки це перше правопорушення, попросимо дрібне адміністративне.
Позбавлення прав, лекції про шкоду алкоголю, громадські роботи.
А можна, щоб це не відображалося в її справі?
Я спробую очистити її справу.
Щиро кажучи, було б легше, якби восени вона їхала в коледж.
Відмова від Принстона вже офіційна?
- На жаль, так. - Чорт.
Господи Ісусе.
Вибач, що ти сказала?
- Нічого. - Добре.
Торі – хороша дитина, від неї ніколи не було проблем.
Я постараюся витиснути з цього максимум.
Це все? Більше нічого не вдіяти?
Досудовий розгляд у середу о 15:00.
Зазвичай усе вирішується там.
Усе буде добре. Обіцяю.
Але просто так не розсмокчеться.
Ми всі повинні це розуміти.
Це кошмар.
Я відганяла машину, щоб людина виїхала.
- По-твоєму, кошмар у цьому? - Мел.
Вона не бере на себе відповідальність за свої дії.
А твої власні дії?
Ми говоримо не про мене.
Ти була твереза, коли вирішила облити сусідів лайном?
- Гей. - Вона така лицемірка.
Ні, не лицемірка.
Вона твоя мати, переживає за тебе, ясно?
Якщо ти проти нас щось маєш,
після скоєного ти втратила право жалітися.
Вибач, якщо це несправедливо,
але мені насрати на справедливість.
А не насрати мені на турботу про тебе,
бо сама ти явно на це не спроможна.
Чекай надворі.
Я вийду через кілька хвилин і відвезу тебе до школи.
Не приходь на моє слухання.
- Вибач за неї. - Не вибачайся.
Я вам допоможу, обіцяю.
Але думаю, що на слухання хай краще прийде Куп.
Я її мати.
Мел, суд тісний,
є ймовірність, що про твій арешт уже знають.
Я не хочу каламутити воду.
До речі,
твою проблему я стараюся взагалі не доводити до суду.
- Добре. - Це можливо?
Якщо ти щиро попросиш у сусідки вибачення і поприбираєш,
є шанс, що все зійде нанівець.
Розсмокчеться.
Я маю вибачатися перед тими гадами? І не подумаю.
Ти знущаєшся? Вона тебе тягне з болота.
- Це принципово. - Тепер ти думаєш про принципи?
Вибачся, та й по всьому.
Кет, вони випускають собаку гуляти. Проти цього мусять бути закони.
Це безвідповідально й небезпечно. Його може збити вантажівка.
Якщо не вибачишся, буде карний злочин.
- Що? - Що?
Я думала, мене обвинуватять у хуліганстві.
Якщо збитки перевищують півтори тисячі доларів, це злочин.
Ці люди стільки за озеленення не платять.
Крім того, камера зафіксувала, як ти принесла їм під двері екскременти.
Вибачте, а це про що?
То було собаче лайно.
Основа навмисного заподіяння моральної шкоди вже є,
якщо притягнуть тебе до цивільного суду.
Боже, та ти несерйозно.
Моральна шкода? А про мене хто думає?
Кет, можна ми... поговоримо?
Піду гляну, як там Торі.
Це божевілля.
Що з тобою коїться?
- Нічого. - Ти принесла їм лайно?
- Лайно їхнього пса. Для наочності. - Та ти що.
Нормальні люди так не поводяться.
- Мел, це не нормальна поведінка. - Я цих людей просила
мільярд разів: «Угамуйте свого пса.
Тримайте його в себе на подвірʼї».
Вони мене весь час ігнорували.
Вони ні разу не сприйняли серйозно.
Так, наче я пусте місце.
А тепер як воно?
Отож. Ти мусиш попросити в них вибачення.
Я мушу везти дочку до школи.
До слова...
мене серйозно турбує твій стан.
У мене Купери вже як побічний бізнес.
Що тут скажеш?
Ти вразила Мел перемогою в моїй справі.
Ці дві справи належать до різних категорій.
А це яка категорія?
Мел – близька подруга, тому рахунків я їй не виставлю.
Дуже любʼязно з твого боку.
Рахунок отримаєш ти, а в мене щойно зросли тарифи.
Справедливо.
Я й досі в деталях памʼятаю день, коли народилася Торі.
Якою пушинкою вона здавалася в мене на руках.
Як звучав її плач.
Як вона пахла.
Як махала крихітними пальчиками,
наче диригувала оркестром, який тільки вона могла чути.
У той день я дав багато обіцянок – їй і собі.
За подальші роки я майже все виконав. Щось і порушив, безсумнівно,
але не був готовий до шоку, коли моя дівчинка опинилася за ґратами.
А проблема в тому, що я не міг авторитетно говорити з дочкою про її погані рішення,
коли сам щодня приймав усе більше й більше таких рішень.
Якщо я хотів бути їй батьком,
то пора було вирівнювати курс свого корабля.
- Привіт. - Привіт.
Дякую, що прийняла.
Особистий візит.
Я заінтригована.
А заінтригована – це стривожена.
- Я тут не був з... - Так.
- Щось випʼєш? - Ні, дякую. Я ненадовго.
Того разу теж так сказав.
- Вибач, я не намагалася... - Нічого.
Хоча тепер тебе не можуть звільнити.
Не розумію, що мелю. Вибач.
Щось мене накриває тривога. Хочеш випити?
Я вже питала.
- Усе добре? - Так.
Ти міг подзвонити, але не подзвонив. Явно щось не так.
А я не можу заткнути свій фонтан,
і мета твого візиту свердлить дірку мені в мозку.
Томмі Бернс іще працює у відділі контролю Bailey?
Так, Томмі ще працює.
А чому тебе цікавить контроль?
Попроси його проаналізувати мою інвестицію в Excelsior.
Йому не довелося. Інвестиція
- не підозріла. - Знаю.
Тому контроль не мусив аналізувати.
- Так. - Але тепер,
коли грошовий переказ пройшов
і ми обоє підписали купи документів,
ти просиш почати розслідування...
- Саме так. - ...твоєї власної справи.
Точно не хочеш випити? Бо я випʼю.
- Гроші виявляться поганими. - Краще замовкни.
Їх можна простежити через низку міжнародних фіктивних корпорацій
- до такого собі Овена Еша. - А ти не замовкаєш.
Чому ти не міг затягти мене в ліжко, як нормальний?
- Лів. - Я давно не ходила на побачення.
У тебе були прекрасні шанси.
Овен Еш – у списку OFAC.
Бляха, Куп!
Замовкни!
Це через Джека?
Ти хочеш його знищити?
Бо знаєш, як на дрібну помсту,
- це занадто. - Джек ні при чому.
Тоді я? Бо не захистила тебе,
- коли Джек звільняв. - Усе це ні при чому.
А з чим тоді це повʼязано?
Я намагаюся вчинити по правді.
Мені здається,
- цей поїзд пішов, ні? - Можливо.
А тепер ти й мене втягнув.
- Я ж не знав... - Знову.
...що Джек поставить тебе за головну.
- Чому? Бо я з тобою спала? - Бо тобі 28 років,
- ось чому. - Мені 29.
- Що? - Нічого.
- Послухай... - Прошу тебе, замовкни.
- Хто знає? - Що?
Про список OFAC. Хто знає?
Ну, ти тепер знаєш.
Я, а ще, ну,
уряд Сполучених Штатів.
- Я не піду до Томмі з контролю. - Лів.
Хочеш ламати собі життя – роби це з кимось іншим.
Усе пройшло непомітно, хоча ти знав.
- Так буде й надалі. - Та ну, Лів.
- Не повторюй моє імʼя. - Не роби так.
Це не я зробила!
Це ти! Ти зробив.
І не кидай мене на амбразуру,
бо в тебе якась криза совісті.
Це не справа Мейдоффа. Це не Theranos і не Enron.
- Ніхто не постраждає. - Це невідомо.
Це довільний список
від уряду, охопленого РДУГ, якому на все наплювати.
Прокинься, Куп. Там Дикий Захід.
Ніхто не пильнує, всім байдуже.
Послухай, колись я був...
на твоєму місці.
- Дуже сумніваюся. - Ти робиш обчислення.
Розрахунок компромісу, так?
На що я погоджусь, аби отримати бажане?
Коли отримаю, я одразу перестану.
Перестану ризикувати, бо я буду вже не тут, а там.
Суть у тому, що туди потрапити не можна.
Ніякого «там» не існує.
Ти завжди тільки тут.
Щоб скоріше закінчити цю розмову,
я вдаватиму, що це не маячня.
Куп, ти повернувся в бізнес.
Всупереч усьому. І ніхто б не постраждав.
Але якщо ти все розкриєш, то постраждаємо ми. Я і ти.
Я втрачу роботу й репутацію.
До кінця життя подаватиму рибу й картоплю в дядьковому пабі в Челтнемі.
А ти
отримаєш як мінімум десять років, якщо все випливе.
А навіть якщо викрутишся, хоч ти й не викрутишся,
Джек знищить тебе й твою сімʼю.
Десятирічна судова тяганина тебе розорить ущент.
Навіщо так ризикувати?
Мені байдуже до того... Як його там? Овен Еш?
Та не байдуже до тебе
і до себе самої теж.
Лів, він мерзотник.
Сам з ним справляйся.
А я справлятимуся з тобою.
ДРУЗІ ТА СУСІДИ
Дизайнера звільнили якраз коли мали кріпити гіпсокартон.
Планування не сподобалося.
У вас карт-бланш, можете міняти все.
Але басейн хай залишається там, де зараз.
Це найбільш сонячне місце.
Ділянка просто супер.
- Так. - Отож.
Басейн у плані через тиждень.
Хочуть за таким графіком, якщо ви не проти.
Ні, ми не проти.
- Це чудове місце. - Супер.
Працюємо.
Як пройшов вікенд у Гемптонзі?
Уявляю шикарний будинок Еша.
Там було... Було цікаво.
А детальніше? Думала, у вас з ним непогано складається.
Просто він...
Непроста людина.
А я думаю, що не готова до цих стосунків.
Я не з тих, хто вміє обирати чоловіків.
Отож...
Ти багато пережила.
І ніхто не заперечує: Пол був ще той виродок.
- Сюз. Ну... - Ні, ну а що?
Це не державна таємниця.
Не дозволяй Полу вивести тебе з гри.
І сама не псуй собі життя.
Еш – повна протилежність Пола. Хороший хлопець.
І гарний.
А ще не хочеться вказувати на очевидне, але...
Він багатий?
Вона не про це.
- А ти знаєш? - А про що ти?
Я просто кажу: він як знахідка.
Я прийшла з миром.
Наш юрист казав, що твій юрист порадить
прийти з вибаченнями.
Так і було.
Але я сама захотіла попросити вибачення.
Я прошу мені вибачити
за те, що перекинула біотуалет і зіпсувала вам газон.
Було пізно, я була роздратована.
У мене зараз важкий період.
Скажімо так: ви мене побачили не з найкращого боку.
Але я хочу помиритися.
І, авжеж, я компенсую всі збитки за газон
і всі інші місця, які могли постраждати через...
відходи життєдіяльності.
Дякую.
Ми вже склали список пошкоджень
і скинемо тобі рахунки, коли їх видадуть.
Це розумно.
Ще раз: прийміть мої найщиріші вибачення.
Я розумію. Ми всі прагнемо забути цей інцидент.
Ти їй сказав?
Привіт, Брі. Я тебе не помітила.
Клей.
Що сказав?
Як сусідам, нам було б спокійніше,
якби ти прослухала курс контролю над гнівом.
Контроль над гнівом?
Наш юрист вважає, що це порекомендує суддя.
І якщо ми хочемо уникнути суду,
треба врахувати психічне здоровʼя.
- Ваше чи моє? - Що?
Що? Нічого.
Я зрозуміла. Я цим займуся.
Ми цінуємо.
Якщо треба, мій юрист надішле список психотерапевтів.
У цьому немає потреби. Я знаю багатьох з цієї сфери.
Я психотерапевт з ліцензією.
- На здоровʼя. - Дякую.
Принесу ще кави.
Думаєш, вона помітить, якщо ми втечемо?
Як було вранці з Мел і Торі?
Кошмар.
Я все владнаю.
З Мел усе буде добре?
Не знаю. Юридичних прецедентів виливання
біотуалетів на доглянутий сусідський газон ще не було.
По заслузі їм.
- Алі. - Це правда.
Відповідальні дорослі не скидають лайно на газон сусідам.
Ти звинувачуєш мене.
Мамо, в тебе все добре?
Порядок.
Знаєш, я відклала трохи грошей.
Ти не береш за оренду,
і тато заповів мені певну суму.
Там не дуже багато.
За твоїми мірками.
Коротше, я вже думала
- про власне житло. - А можна про це не зараз?
- Буду відповідальна доросла. - Можна?
А чому зараз не можна?
Не знаю. Батько недавно помер.
Рано ще приймати важливі рішення.
А я не питала в тебе дозволу.
Вона вже пішла?
Сумніваюся.
Я її привіз.
Есперансо.
Перед будинком – Овенова машина?
Давай, давай!
Машини розбиваються!
- Карколомна швидкість... - Не поспішай.
Зелена машинка лідирує. Вона входить у поворот.
Зелена машинка лідирує і їде прямо в тунель.
Привіт! Я тунель.
Що це... Що тут діється?
Шоу гоночних болідів. Вибач, тобі не привіз.
Молодець.
Так, так. У тебе скоро піт-стоп.
Ти приїхав до моїх дітей?
Машинки самі себе не водять, так, діти?
Майк, що ти сказав, коли я спитав, чи хочеш ти поводити?
А то.
А то. Він такий кумедний.
Я купив обом одну модель. Не бійся, конкуренції не буде.
Хоча я бачу, що крихітка добре помічає деталі.
А ти, здається, невдоволена.
Ні, але я відійду на секунду.
- Де Есперанса? - Добре...
Я мушу тебе про щось попередити.
Есперансо, що тут коїться?
Міс Саманто, я вам дзвонила. Ви не відповідали.
Перебір?
Я зрозумів. Перебір.
- Помітно. - Хай ідуть звідси.
Добре, зрозуміло.
А ти йди з ними.
Сем...
Ти ввірвався і захопив мій будинок.
Та я просто...
Після Гемптонзу я вирішив...
Подвоїти зусилля?
Так, я зробив широкий жест.
Мені не потрібні жести. Мені потрібна свобода.
А це єдине, що ти не в змозі мені надати.
Пропоную заспокоїтись.
Це я спокійна.
Ще раз попроси заспокоїтись, побачиш, що буде.
Знаєш, Сем, багато жінок зраділи б такій увазі.
Піди знайди собі таку жінку, поки вся ця риба не зіпсувалася.
Вибач, я перейшов межу.
Хлопці, збирайтеся.
Кет захищатиме Торі й Мел?
То вже признач їй постійну зарплату.
- Допомогти, качок? - Ні!
Я не буду пристаркуватим батьком.
- Пізно. - Пішов ти.
Уже сказав Ешу, що не підеш на угоду?
Не зовсім.
А що ти зробив?
Я розказав Лів про походження грошей.
Серйозно? Ти ненормальний?
Хвилю здійме контроль. Еш не дізнається, що це я.
Навіть якщо так, він тебе звинуватить. Ти...
Я трохи копнув.
За минулі десять років Еша підозрювали
у зникненні трьох людей, з якими в нього був бізнес.
Ця людина вміє зробити так, щоб хтось зник.
Ну, це не має значення, бо не виникне проблем.
Ти про що взагалі?
«Бейлі» не розслідуватиме?
Не може собі дозволити.
Якщо все випливе, вони втратять Крікет, і Excelsior розвалиться.
Зважаючи на все, тобі так буде краще.
Просто не лізь у це, Куп.
Ти сам казав, що треба тікати від цього типа.
Треба. Однозначно треба. Але дуже обережно.
Добре.
- Що «добре»? - Тебе звільнено.
- Що? - Ти сам сказав.
Він небезпечний. Тобі не можна до нього наближатись.
А тобі можна?
Я не маю таких можливостей, як ти.
Ти говориш про батька Ґрейс.
Так, у Гемптонзі вона прочитала мені лекцію.
Даремно вона так.
Вона дбає про твої інтереси. І слушно.
Нічого не слушно.
Якщо працювати на Квана,
можна зразу ставити йому на стіл банку з членом і яйцями.
Ефектний образ.
І ти не можеш мене звільнити.
- Он як? - Так. Я не підписував нерозголошення.
Доручу відділу персоналу цим зайнятися.
Не привітаєшся?
Фелікс! Що за херня? У тебе свій ключ?
Усе може бути.
Усе твоє – тепер моє.
Знаєш, я не люблю робити послуги,
бо деякі люди сприймають співчуття за слабкість.
А потім думають, що можна скористатися.
Тут не та ситуація.
Надіюся.
Бо мені набридла твоя брехня.
Це не брехня! Я маю гроші.
Якби в тебе були гроші, я б їх отримав,
хіба ні?
Тому скажи:
де покоївка знайде 50 штук?
А насправді 65.
Проценти – такий гемор.
Того разу я знайшла.
Так.
Просто мені все одно цікаво.
Феліксе, скоро гроші будуть у мене.
Добре?
Обіцяю.
В принципі, я тобі вірю,
але віддаю перевагу крайнім термінам.
Маєш час до кінця тижня.
Це проблема?
Краще два тижні.
Тоді проценти виростуть.
Ні, якщо ти даси поблажку.
А ти хочеш дати мені поблажку?
Знаєш, я завжди нерівно до тебе дихав.
Вибач, Феліксе.
Краще залишимося просто друзями.
Добраніч.
Один тиждень.
Тобі не здається, що ця щока трохи вища?
Ти забула мені розказати про розмову з Купом?
- Випустила з уваги. - Господи Ісусе, Ґрейс.
- Я переживала за тебе. - Он як?
Він щойно хотів мене звільнити...
Добре.
Добре?
Я мала на увазі, що в тебе є інші клієнти.
Клієнти, через яких ти не потрапляв у лікарню.
Ну, це...
Не в цьому суть.
Справді?
- А в чому суть? - Ти заганяєш мене в кут,
де немає варіантів, крім працювати на твого батька.
А це було б так погано?
Ти б заробляв значно більше.
- Я нормально заробляю. - Чесно?
Нормально, Барні?
Бо я бачу банківські виписки.
І балансові звіти.
Ти і я, Ґрейс, так?
Хіба ми не так кажемо? Ти і я?
Але нас тепер більше, правда?
Ти, я, двоє дітей,
ще одне скоро буде, цей будинок, цей район.
- Мені все це не потрібно. - Усе це в тебе є.
Це наш дім.
Це наше життя.
Ти його обрав так само, як я.
Ти не розумієш.
Та невже?
Ясно.
Допоможи зрозуміти.
Що я проґавила?
Що такого жахливого в роботі з моїм батьком?
Жахлива не сама робота у твого батька.
Жахливо те, що ти цього так прагнеш.
Той гад ніколи в мене не вірив, а ти вірила. А тепер не віриш.
Барні.
Що...
Послухай.
Це й близько не правда.
Чуєш мене?
Я дуже за тебе переживаю, бо останнім часом ти розгублений.
Я знаю, рік був важкий, але я з усім розберуся, добре?
І прошу: довіряй мені.
Згода?
- Згода. - Добре.
Ну все.
Знак «Стоп», знак «Стоп».
Добре, так.
Ти краще раніше натискай на гальма.
- Вибач. - Нічого.
ЕЛЕНА БЕНІТЕС 13:30
Торі, зустріч з Кет о 15:00.
Викличеш зі школи Uber?
Ти мене не забереш?
Я попрошу когось замінити мене на останньому уроці, поїду з тобою.
Нічого страшного.
Торі впорається. Не ускладнюймо.
Можу повторити не так багатослівно.
Суцільна.
Такими темпами я приїду на слухання мертва.
А можна його не гнобити? Це велика машина.
Ясно? Будь ласка.
Червоний, червоний...
НА ЧЕРВОНИЙ НЕ ПОВЕРТАТИ
Малий, мене вже трохи нудить.
Гантере, ти що, смерті нашої хочеш?
Хтось із вас сяде за кермо?
Ой, у тебе ж забрали права за пʼяне водіння.
Твої прострочені. А ти нічого не бачиш, бо з усіма сваришся.
То, може, заспокоїмося й дамо мені спокійно рулювати?
Добре. Зелений.
Напиши мені по дорозі до суду, добре?
Куп! Привіт!
Привіт.
Ти ба. Гарна тачка.
Дякую. Вибач. Руки не дійшли її повернути.
Ці кілька днів у мене важкуваті.
Я про це чув. Співчуваю.
Біда біду знайде, хоч сонце зайде, так?
Дуже влучно.
Слухай, я хотів вибачитися
за те, що тиснув на тебе на пляжі.
Тертя з федералами вибило мене з колії сильніше, ніж я виказував.
Я був не в найкращій формі, але не хотілося справити таке враження.
- Добре. - Так.
Зрозумій правильно: я б хотів бачити тебе на коні.
Пропозиція й досі в силі.
Але уточню – це саме вона і є.
Пропозиція. Можеш прийняти чи відмовитись.
Я високо це ціную.
- І? - І подумаю.
- Добре. - Так, так.
От розберуся з проблемою Торі...
Так, безумовно.
- Дай знати, чим допомогти. - Дякую.
Куп, усе буде суперово. Обіцяю.
Як тільки повідомиш, Демілль підготує договір.
- Обовʼязково. - Клас!
- Ґорді їде на показ мод? - Ти знаєш Ґорді?
Він вічно на мене витріщається у Ніка.
Так, це він.
Це благодійний показ мод, а Ґорді – спонсор, тож мусить там бути.
Не доцільніше пустити гроші на добрі справи,
а не влаштовувати дорогі події?
Логіку до філантропії не застосуєш.
Вибач, туплю.
Що ж, заходжу.
- Камери? - Усе в порядку.
Уточню: це дорослий чоловік, який збирає бейсбольні картки.
Цінні бейсбольні картки.
Як скажеш.
Може, всередині пошукаєш щось краще.
Я не маю часу копирсатися. У дочки слухання о 15:00.
Куп, мені треба добре заробити.
Не роби дурниць.
Дякую. Без додаткового тиску я б не обійшовся.
Ми з Ґорді ніколи особливо не дружили.
Як і в багатьох місцевих, наша дружба
спиралася на зручність і сумісні гандикапи в гольфі.
Але він займався консалтингом у Сеулі, коли розпався мій шлюб.
А Ліса займалася чимось своїм, Лісиним,
тому він пустив мене пожити до себе, поки я шукав будинок,
тобто я знав код сигналізації, якщо Ґорді його не змінив.
Хрінова подяка за доброту,
але Елена була у відчаї, та і я теж. Знову.
Ліса була інфлюенсеркою.
ВИСОКА МОДА ГʼЮЗ 10,8К ЧИТАЧІВ
Охоплення зростало, а разом з ним росла гора дармового мотлоху.
Проблема дармового мотлоху в тому,
що зрештою його вже нікуди класти.
Гарні.
У неї багато фоловерів.
Як скажеш.
НОВАЧКИ «МЕТС» БІЛЛ ДЕНЕГІ – ТОМ СІВЕР
Картка Topps 1967-го з Томом Сівером.
Десятка за оцінкою PSA, ідеальний стан.
Того року Сівера назвали Новачком року Національної ліги,
а через два роки він отримав приз Сая Янґа
і допоміг «Метс» виграти першу Світову серію.
Тепер ця картка коштувала понад 300 тисяч доларів,
завдяки буму на ринку спортивних карток,
спричиненому чоловічою самотністю і ностальгією.
Твоя занедбана внутрішня дитина зрадіє,
коли ти купиш вінтажну картку з улюбленим гравцем своєї юності.
Хотілося б сподіватися, що її ціна збережеться не так, як у іграшок Біні.
Повернулися. Негайно виходь.
Що?
Та ну. Гей!
Можеш не розводити драму, чорт забирай?
Який же ти гівнюк!
Я відвалив 100 штук за твою тупу кінчену подію!
А тепер ми туди не підемо!
Ну аякже! Головне – це твої гроші!
Це доброчинний захід.
Звісно, головне – гроші.
Ми пропустимо. Не будь така чутлива!
Я не чутлива, козел!
Ти назвав мене старою.
Вернися в машину. Я не назвав тебе старою.
Я сказав: «Не вдягайся як 25-річна».
Ага, ти ж такий спец у моді!
Але ти таки вдягаєшся як 25-річна!
А викладати цицьки в інстаграм...
- Цицьки. - ...не поведінка спеца в моді.
Просто мене підтримати для тебе не варіант.
Господи. Про що ти говориш?
Я тебе не підтримую?
А хто оплачує весь цирк, який ти називаєш своєю карʼєрою?
Я отримую дохід.
Чорт.
- Що там? - Вони сваряться.
Дохід?
Та за свій дохід ти й туфель собі не купиш.
Вийти зможеш?
Це не карʼєра, якщо ти не заробляєш грошей.
Поки що не можу.
Господи.
Ти такий жалюгідний мужчинка,
думаєш, що від рахунку в банку в тебе виросте член.
А ти одна з мільйона білих домогосподарок середнього віку,
яка купує фоловерів і торгує собою в інстаграмі,
дико заздрячи при цьому Ґвінет Пелтроу,
поки чоловік оплачує всю цю фігню.
Вони ще тільки розігріваються.
А раніше тобі подобалась моя карʼєра.
Це було, коли ми ще трахалися.
Он воно що. Потрахатися хочеш?
- Не лесть собі. - О, ні. Все гаразд.
Від самої думки я вся мокра.
Ти не була мокра з часів адміністрації Обами.
Колись давно я б стрибнув.
Коли ще вірив, що спина витримає, а коліна приймуть удар.
Звісно, в ті часи я б не мусив стрибати.
А тепер мусив – але не міг.
А це, друзі та сусіди, найкраща ілюстрація середнього віку,
ліпшої не знайдете.
Діти, увага. Акорд до мажор.
А далі – ля мінор.
Далі – фа.
Молодці. А потім – соль.
Що ж, ми це проходили багато тижнів.
Заграймо з вогником.
Пʼять, шість, сім, вісім...
АКОРДОВА ПОСЛІДОВНІСТЬ
Продовжуйте.
А вона повернеться?
Заткнися!
Господи. Яка ж ти ідіотка! Я в шоці з тебе!
ТОРІ: У ТАКСІ. ЇДУ В СУД НА ЗУСТРІЧ З КЕТ.
- Не повертайся! - От біда, я спізнюся.
Знаєш, що ти зробиш?
Ще три години почекаємо, поки ти вкладеш свої патли!
Як ти смієш так на мене дивитися?
Колись ти любив бейсбол.
Я водив тебе на стадіон Шей, дивилися матчі «Метс».
Боже, ти жити не міг без цієї гри.
А коли ти востаннє водив Гантера на матч?
Його вже нема.
- Кого? - Стадіону Шей.
Побудували новий.
Багато всього вже нема, Енді.
А багато всього ще є.
Тату.
Торі їде в суд, а ти зараз де?
Застряг у ванній з краденою бейсбольною карткою.
Це спрощення, тобі так не здається?
Ця картка коштує 300 тисяч доларів.
А скільки коштує твоя дочка?
Я роблю це заради неї.
- Заради них усіх. - Яка маячня.
- Тату. - Коли ти вже вдовольнишся, Енді?
- Я створюю контент! - Та ти що!
Пора йти.
Твій контент такий же, як і в будь-якої інфлюенсерки твого віку.
Постиш свої напівоголені відео,
торгуєш продукцією, вихваляєш її,
- щоб тобі ще більше присилали. - Пора йти.
А ти ще похвалиш. Ти нічого не створюєш.
Я розвиваю бренд, гівнюк.
- Та яке там! - Куп, що у тебе?
- Ти кретинка! - Пішло воно все. Я виходжу.
- Я в шоці! - Заткнися!
Завалила весь будинок гівном!
Ми наче на смітнику живемо!
Скільки тут цього непотребу. Що це?
Це їдальня, а не шафа для одягу!
Оце. Що це таке?
Не чіпай мої речі!
- Віддай! Козел! - Ось твій довбаний контент!
Покажеш усім, у якому свинарнику ми живемо?
- Іди в сраку! - Сам туди йди!
Зроби світові послугу – здохни від раку!
Сонце, повір: порівняно з тобою рак – це дрібничка.
- Кінчена... Дай сюди ці лахи. - Не чіпай... Чорт...
- Як ти вибрався? - Не питай.
Картку дістав?
Рушай. Я спізнююся.
Вибач за спізнення.
Так, усі зібралися?
- Так, ваша честь. - Слухаємо.
Ваша честь, я думаю, ми всі прагнемо одного.
Визнати серйозність порушення,
але так, щоб воно не затьмарило яскраве майбутнє міс Купер.
Міс Купер визнала, що нерозважливо скоїла жахливу помилку,
і готова взяти на себе відповідальність.
До того ж вона ніколи не потрапляла в халепи.
Відмінниця, зірка тенісної команди школи Мейфілд...
Міс Резнік, я знаю промову.
Чула її частіше, ніж ви виступали.
У чому суть?
Незначний рівень алкоголю в крові, вилучити посвідчення на три місяці,
25 годин виправних робіт.
Легке покарання.
Я ж кажу, чудова дитина.
Відхилення на тлі бездоганної репутації.
Міс Купер.
Думаю, ви розумієте серйозність свого порушення?
Так, ваша честь. Це жахлива помилка.
У мене дві дочки, трохи старші за вас,
вони теж наробили в житті чимало помилок.
Вилучити посвідчення на пів року, і 50 годин виправних робіт.
Коли буде виконано, я зніму з неї судимість.
Дякую, ваша честь.
Міс Купер, ви дуже легко відбулися.
Не змушуйте мене пожалкувати.
Добре. Що далі?
Усе добре.
Я не маю майбутнього в сімʼї
Я знаю, який має бути Принц і коханець
Має бути
Кет, ти зробила диво для Торі.
Не знаю, як і дякувати.
- Поки що не дякуй. - Чому? Що сталося?
З Торі все гаразд. Я говорю про тебе.
Сусіди хочуть судову заборону.
Судову заборону?
Я до них ходила. Пообіцяла відшкодувати.
Адвокат знайшов відео, на якому ти била Сем.
Це тут ні при чому.
Погрожують написати на тебе заяву,
щоб у тебе забрали ліцензію.
Господи. Ну що за люди?
Слухай, я працюю.
Навіть не дивися на той будинок. І не підходь.
Побачиш їх – іди в протилежний бік. Чуєш?
Не ускладнюй ситуацію.
Добре.
Не соромся – вперед
Хочеш сказати мені: «Можливо» Не соромся – вперед
Хочеш подарувати мені квіти Не соромся – вперед
Бляха!
Боже мій.
Арло? Арло!
Господи.
Боже.
Мел?
Мел.
- Чому ти тут? - Вибач, треба було подзвонити,
але я чула, в тебе неприємності.
Це собака?
Боже мій. Господи.
Я ненавмисне. Він зʼявився нізвідки.
Вони вирішать, що я його вбила.
Це ж нещасний випадок, так?
Ти не розумієш.
У мене війна з цими сусідами
через їхнього собаку – цього собаку.
Тому мене заарештували.
Вони не повірять, що це випадковість.
Мені кінець.
Я мушу їм розказати.
Ні.
Як це – ні? Він мертвий.
Твоя правда. Тебе звинуватять.
Лопати є?
Боже. Заткни.
- Затикай. - Господи.
- Заткни. - Я стараюсь!
Боже мій.
Ти...
- Перекрий воду! - Зараз. Зараз.
- Ти знаєш, як перекрити воду? - Що?
- Умієш перекривати? - Ні!
- Боже. Беремо. - Тримаю. Тримаю.
Та бляха!
Сама не вірю: я вбила собаку.
Ти не вбивала.
А я в цьому впевнена.
Боже, як я тепер засну?
Так і чую його скавуління.
Але ж ти просила Залкінів не випускати собаку?
- Просила, але ж... - То вони самі винні.
Таке враження, що я збожеволіла.
Я не маю сил закінчити тренування,
але, якщо людина мене вибісить, я виколупаю їй очі ложкою
і запхну в горлянку.
Ти приймаєш якісь ліки?
По-моєму, цілком очевидно, що ні.
Чому не приймаєш?
Гормональна терапія – це вже як нічний крем. Вибери щось.
Приділи увагу турботі про себе.
Ти вже давно в поганому стані.
Може, тому завела інтрижку з Ніком
і мене вдарила в обличчя.
Бо ти дала мені ляпаса.
Бо в тебе з головою не все було гаразд.
Я не знаю, що зі мною.
А з Ніком я просто шукала загублені частинки мене самої.
Після розлучення зрозуміла, що втратила себе ще більше.
А тепер...
Я не знаю, все наче...
Я вже нікому не потрібна.
Мел, крутішої за тебе я не знаю.
Я серйозно.
Ти не уявляєш, скільки разів за минулий рік я хотіла тебе набрати
і попросити поради чи просто поплакатися.
Без тебе я була розгублена.
Я теж без себе розгублена.
Я вбила Арло. Господи.
Поговоримо про щось інше? Розкажи про Еша.
Господи.
Ніяк не позбудуся відчуття,
що він якийсь дуже небезпечний.
Ця небезпека не звабливо-сексуальна.
Можливо, він убивця. Така небезпека.
Боже, він тобі щось заподіяв?
Знаєш, я навіть не...
Я не розумію, що верзу.
- То шукай іншого. - Ну...
Я вдова-кримінальниця з двома дітьми.
Не ховай себе в минулому,
бо люди бачитимуть тільки це.
Поки я живу тут, люди тільки це й бачать.
Тобі здається. Люди... Люди вже забули.
Справді?
Тільки я впиралася до останнього.
Ти міцний горішок.
Пощастило тобі, що в мене нервовий зрив.
Так, я щасливиця.
Я вже пʼять місяців щоранку заходжу й вітаюся!
Чим я, по-твоєму, займаюся?
Продаєш маленькі машинки!
Якщо ти голодна, у нас є їжа.
Що з нею?
Мабуть, у школі щось.
Зараз прийду.
Я злодій. Я сидів, ясно?
Що ж, вечір був майже приємний.
Слухай.
Що?
Ти не могла б знову стати моєю сестрою?
Я й не переставала нею бути.
А додому повернешся?
Так.
Кіно на диво непогане.
Так.
Я виїжджаю. Знайшла житло.
Як це – знайшла житло?
Уже підписала договір. Переїжджаю.
- З тобою хтось підписав договір? - Так, Енді, хтось підписав.
І я від тебе зʼїжджаю.
Гантер каже, у школі щось сталося.
- Що... - Мене звільнили,
після того, як я пішла.
Схоже, ти всю дорогу був правий, Енді.
Хіба не чудово?
А можемо пригальмувати?
Не можемо, бо тоді ти почнеш мене відговорювати.
Мене турбує, що в тебе горе, і...
Ясно, що в мене горе!
То був і мій тато.
Він любив мене таку як є...
і з ним я не почувалася психічкою.
- Алі... - Енді, я дуже тебе люблю. Дуже.
Але я бачу, як ти на мене дивишся після кожного прояву найменших емоцій,
наче думаєш: «Зараз вона злетить з котушок?»
А коли ти так за мене боїшся, я починаю сама за себе боятися,
і тоді це пророцтво здійснюється саме по собі...
бо як тебе переконати, що я можу бути в нормі,
коли ти сам змушуєш мене в цьому сумніватися?
Отож-бо.
От чорт.
Стій, давай я хоч відвезу тебе.
Мене чекає таксі.
Гантере, дякую, що пускав переночувати.
- Ми з вами побачимося. - Куди ти поїдеш?
У велику невідомість.
Що?
Я вас люблю.
Алі, перестань.
Алі, хоч скажи мені, де житимеш.
Щоб ти мене контролював?
А це так погано?
Ні, не погано.
Я люблю тебе, Енді.
Просто мені треба побути самій.
Довести собі, що старший братик не мусить про мене дбати.
А якщо ти потрібна мені?
- Побажай удачі. - Удачі.
Я подзвоню.
Поїхали, поїхали. Газуй.
Переклад субтитрів: Олена Любенко