Куп, усе це ти знаєш.
Планове ТО,
обмежене партнерство,
договір про підписку,
угода про керування інвестиціями.
Умови й тарифи стандартні.
- Є питання? - Усе в порядку.
Вибачте.
ЕЛЕНА БЕНІТЕС
Ти мусиш відповісти?
Ні, це почекає.
Даруйте.
Починаймо підписувати.
Куп.
Вітаємо вдома.
- Хто б міг подумати? - Так.
Дядьку Чарлі.
Я знаю про вас секрет, хоч ви думаєте, що не знаю.
Який секрет?
Привіт... Елено.
Ти мене уникаєш.
Я тебе не уникаю.
Я був дуже зайнятий.
А зараз зайнятий?
Так, фактично зайнятий.
Може, відкладеш снеки й відчиниш мені?
А чому ти прийшла?
Що ж...
Я чула про твого батька.
Вирішила зайти спитати, як ти.
У мене все нормально, дякую.
- Чесно? - Не знаю.
Я так розумію, ти прокралася на мій задній двір не заради співчуття.
Ні.
Подруга дзвонила, Вікторія.
Я тобі про неї розказувала. Працює в будинку на Вайт-Берч.
Господарів не буде до понеділка.
Відкривають сезон у будинку на Нантакеті, її взяли з собою,
тож маєток буде пустий усі вихідні.
Я на всі вихідні їду на схід. Завтра.
На схід? Ти про що? В Китай?
У Гемптонз.
Овен Еш влаштовує подію, я мушу їхати.
Наш пограбований? Навіщо це тобі?
Він мене шантажує.
Вимагає їхати на шикарний курорт?
Буржуйський шантаж.
Так, але я серйозно.
Що, в біса, коїться?
Він записав мене на камеру в себе вдома.
- А про мене знає? - Не знає – і не дізнається.
- Чому ти мені не сказав? - Бо не хотів тебе нервувати.
До чого він тебе змушує?
Усе складно.
Уявімо, що я не дурніша за тебе.
Я на якийсь час інвестую його капітал.
Довбані білі люди.
І не кажи.
А в тебе які проблеми? Чому так горить?
Чіво заарештували.
Чорт. За що?
За ідіотизм.
Але не це головне.
Твій дружок Барні сказав, що мої гроші зависли.
Я мусила позичити на заставу, а Чіво дав драпака.
Дякую за те, що все так.
Повір: мені ті гроші потрібні не менше, ніж тобі.
Але Нік узяв Овена в інвестори,
і Барні не може брати гроші, доки не перевірять бухгалтерію.
Тобто цей тип, який тебе шантажує, і мені заважає забрати гроші?
Він мені не подобається.
Він знає, що я чекаю, так?
Ти точно готовий?
Ти щойно поховав батька.
Так, приємно буде відволіктися. Важкий був тиждень.
Чудово, що ви з Гантером відпочинете разом.
Чомусь я думаю, що його манить не це.
Дочка.
- Даліла? - Даліла.
Я думаю, вона йому не по зубах.
Мені здалося, що на седері вона хотіла йому подрочити під столом.
Ось чим той вечір відрізнявся від усіх інших.
Поки нас не буде, зможеш навідуватись до Алі?
Знаю, ти не любиш, коли я нависаю...
У неї батько помер. Треба нависати. Навідаюсь.
- Так. Нема за що. - Дякую.
Що вони там роблять?
Мурують камʼяну стіну.
- Це капець. Не питай. - Добре.
Я не хотіла зараз про це говорити, але
я не отримала від тебе гроші.
Що?
Дивно. Переказ мав прийти на тому тижні, як завжди.
Сьогодні я ще раз перевірила.
Ну, я трохи перекидав гроші.
- Може, щось наплутав. - Так.
Добре, я подивлюся.
Ну ти поглянь.
Добрий день.
- Не скучай і не лізь у халепу. - Добре. Так.
- Так. Добре. - Бувай.
Ти будеш у нормі?
Вештаючись по великому порожньому будинку,
покинута всіма дорогими людьми?
Це занадто мʼяко сказано.
Не пропаду. Може, хоч раз нарешті сяду писати.
Було б добре.
Па-па.
Па-па, мужчини.
Бувай, мамо.
Люблю.
- Чудово. А де Барні? - Окей.
- Не знаю, де він. Але... - Він зʼявиться?
Це його проблеми.
Так чи так, ми полетимо.
- Ого. Вау-вау. - А ось і він.
- Краще пізно, ніж ніколи. - Кльовий вікенд.
Три аміґос беруться за старе.
- І Ґрейс! - Так.
Що за нафіг?
Припаркуйте під дахом, де ніхто її не коцне, добре?
- Добре. - Почули мене? Добре.
Вау, серйозно?
Я не просив тебе купувати мені «роллс». Це мука.
- Гей, ти як? - Не дякуй.
- Привіт. - Привіт. Як ти?
- Ґрейс. Я радий, що ти з нами. - Я знаю.
Яке свято без вагітної дружини?
Який приємний сюр... колісниця чекає.
- Так, летимо. - Летимо.
Як ти ефектно зʼявився.
Слухай,
я пропустив виплату аліментів.
Чорт, вибач.
Люди Еша залізли мені в дупу і вже визирають через рот.
Ясно. А є хоч приблизне уявлення, коли це закінчиться?
Тиждень, місяць. Вони жахливо прискіпливі.
Чорт забирай.
А батько щось тобі лишив?
Я просто розглядаю всі варіанти.
Це не варіант.
Він мав страховку життя для мами і маленький трастовий фонд для Алі.
Про мене він думав, що я забезпечений.
Яка іронія.
Таке питання. А ти не задумувався,
чому Еш запросив нас усіх на цілий вікенд?
Вечірка аж завтра ввечері.
Напевно, вважає нас друзями.
Він примусив тебе вчинити фінансове шахрайство.
А ти вчинив шахрайство заради мене.
Це...
Це правда. Я просто кажу, що ці люди перекопують бухгалтерію спортзалу.
Ану ж вони щось знайшли? Ну, наприклад...
Може, це якась пастка.
Барні, це просто вікенд.
Спробуй розслабитися. Добре?
Добре. Мабуть, твоя правда.
Тільки нічого не крадь.
Як по-дорослому.
ДРУЗІ ТА СУСІДИ
О, так. Реально те що треба.
- Добре. - Дякую.
Культовий маєток Гаверфорд побудували
на гектарі найкращої землі з видом на море в Саґапонаку.
Квадратний кілометр будинку, басейн, сад і тенісний корт –
усе було виконано в класичному гонтовому стилі Іст-Енду...
доки Овен Еш не викупив маєток за солідні 12 мільйонів,
а потім ще 12 витратив на знесення і перебудову в стилі раннього модерну,
щоб Чарльз Ґватмі й Норман Джеффі ахнули із захвату.
У процесі перебудови він наплював на багаторічні
постанови мерії та намагання зберегти дюни.
Неважливо, сидиш ти у трафіку чи летиш над ним,
дорога до Гемптонзу вимагає терпіння,
тому твої зусилля може виправдати тільки такий будинок.
Привіт! Ласкаво просимо.
Як переліт?
- Безпроблемний. - Так?
- Дякую за вертушку. - Нема за що.
Не буду ж я мучити гостей гемптонзьким трафіком.
Здоров, брате. Радий бачити.
- Чудово. Вітаю. - Привіт.
- Куп, радий, що ти вирвався. - Привіт.
- Аякже. Аякже. - Так.
Гантере. Як самопочуття?
- Тату, ні. - Добре.
Ходімо, покажу тобі все.
А Мінікупер у нас росте.
Добре, народ.
Влаштовуйтесь, погуляйте, скупайтесь у басейні – що хочете.
Привіт, Гантере.
Головна подія – завтра ввечері.
Приїде кілька друзів, камерне свято.
Але сьогодні буде чудова вечеря лише для нас.
Я привіз шефа Ніколаса.
- Він сере зірками Мішлен. - Вибачте, що перебиваю.
Хтось може мені показати найближчий туалет?
У мене не тазове дно, а швейцарський сир.
- Анка. - Так.
- Ти в порядку? - Сюди.
- Зацініть краєвид. - Показуй.
Так.
- Чорт забирай. - Уявляю, скільки ти заплатив.
- Або ти крутий, або вали додому. - Ти вдома.
От дотепник.
- Куп. - Привіт.
Привіт,
дуже співчуваю – я чула про твого тата.
- Дякую. - Так. Ну, як твої справи?
Вибач, я не... Я... Мені взагалі можна таке питати?
А знаєш, забудь. Я просто...
- Пробач. - Ні, нічого.
Я в порядку. Дякую.
- Що... Справді? - Добрі новини.
Мої люди закінчили аудит «Міцних дуп у Ніка»,
ми готові рухатися далі.
Ура!
- Чорт! - Братан!
- І як воно? - Чудово.
То що буде далі?
Тепер почнемо консолідацію, поглинання систем бек-офісу:
бухгалтерія, звітність, дебіт, кредит – таке.
І коли розширимося, вже діятимуть наші системи.
Секунду. Ми про це не говорили.
Ми не можемо передати тобі повний контроль з першого ж дня.
Думаю, за 30 мільйонів доларів я куплю собі прозорість, хіба ні?
Авжеж, але прозорість і контроль – не те саме.
Але навіщо Нікові морочитися з зарплатами й пільгами
всього бек-офісу, коли я маю готову інфраструктуру?
Бо це Ніків бізнес.
Спокійно, Барні. Ми всі тут друзі.
Усе добре. Він виконує свою роботу.
Твоя основна компетенція – керування капіталом.
А моя – компаніями.
Якщо хочеш нехтувати операційною ефективністю
на семизначну суму...
Закрадається питання: чому?
Барні, не впирайся. Краще працюймо.
А ще я не хочу, щоб ти гаяв час на баланс чекової книжки,
коли твоє завдання – розвивати імперію Брендеса.
Шліть мені копію звітності.
Безумовно. Це твоє шоу.
- Хлопʼята, повний уперед. - Повний уперед.
Більше ні слова про роботу.
Ми з Сем ідемо на парний масаж.
А ви всі будьте як удома, насолоджуйтесь маєтком.
- Скоро побачимося. - Добре.
- Тіштеся. - Добре.
- Ми на місці. - Кайфуйте!
Я не знав, що тут усі будуть парами.
Тепер ти мій кавалер.
Ненадовго.
Зараз побачиш. Я посигналю повіям.
О, ні. Я пас. Дякую.
Точно? О цій порі року тут є великі таланти.
Та ну, я ж з Гантером.
По-моєму, ми його ще не скоро побачимо.
Я знаю. Це... Я...
Сам винен, потім не плач.
Привіт, Мел, що нового?
Привіт, ми з тобою на ці вихідні залишилися самі.
Може, приїдеш до мене? Netflix подивимось, почілимо.
Це означає зовсім інше.
- Справді? - Так. І добре, я приїду.
Чому ти шепочеш?
Я на уроці.
Серйозно? А навіщо ж відповіла?
- Я думала, це терміново. - Ні, я просто так.
Вертайся до учнів. Передзвониш.
Добре. Бувай.
От нахера?
Ой, чорт. Вибач!
Я не...
Пробач.
Вони наче милі й невинні,
але тут це інвазивний вид.
Розносять кліщі, які поширюють хвороби. Знищують рослинність.
Віриш чи ні, але тут це головна причина ДТП.
Один тип з Південної Африки привіз сюди
двадцять африканських левів і випустив, щоб уполювали всіх оленів.
Я не люблю зброї.
Авжеж.
Вибач, я не подумав.
Ходімо в дім.
А чому всі так рано на ногах?
Переважно дивляться, хто ще приїхав.
Ми теж?
Ні, ми спілкуємося.
Дід любив ці місця.
У його батьків був тут будинок ще до того, як Гемптонз став Гемптонзом.
- Справді? - Так.
Сумуєш за ним?
Так, сумую.
Я теж.
Пережити таке набагато важче, ніж я думав.
Не важливо, скільки тобі років. Батько – це батько.
Ходімо.
Куп!
Бозлі, привіт!
Я чув, Джек лиже тобі черевики. І ти вклав серйозні гроші в Bailey.
Та хочеться заробити. Розумієш мене?
А хто це?
Це Бозлі.
Тепер ти знаєш його не гірше, ніж я.
Спитаєш, чи готове замовлення?
Зараз.
- Куп? - Привіт!
- Привіт. Який приємний сюрприз. - Справді.
- Не знала, що в тебе тут є дім. - Немає.
Я приїхав до друга.
- Чудово. - А в тебе?
Є будиночок у Саґапонаку,
на Геджес, через дорогу від магазинчика.
Так, чудово.
А як справи у Джека?
Джек – тарган.
Він переживе і ядерний вибух.
Я хотіла йому подзвонити, спитати,
але що я скажу?
Листівок для таких ситуацій немає.
Справді немає.
- А ти тут надовго? - Лише до завтра.
Дуже прикро.
Ну, взагалі-то,
чоловік, у якого я зупинився, сьогодні влаштовує вечірку.
- Приходь. - Навряд.
Чесно кажучи, там буде більше твоїх знайомих, ніж моїх.
Скинь деталі. Я дам знати.
- Добре. Радий був бачити. - Добре.
Я теж рада.
А це хто?
Довга історія.
Усе одно ти все зʼїси, тому просто бери і їж.
Їж. Кого ти дуриш?
- Овене. - Це юрист Еша.
Друзі, вибачте.
Причин для тривоги немає. Ми зараз прийдемо.
Ну охрініти.
Еш!
Знов ця фігня?
Друже мій, я ж вам сказав: отримайте ордер.
Ви нічого на мене не нариєте.
Хочете мене зганьбити перед друзями?
Ідіть у сраку і цей цирк з собою прихопіть.
- Стежте за тоном. Спокійно. - Забирайтеся.
- Що це таке? - Гадки не маю.
Знову ви тут із самовдоволеною посмішечкою,
- навигадували цілий... - Це погано.
- Дотримуйтеся закону. - А то.
- Я не порушую законів! - Ми це зʼясуємо.
Думаєте, я це так проковтну?
Ідіть на хер.
Запамʼятайте мої слова.
Забирайтеся звідси зі своєю самовдоволеною посмішкою!
Це кричуще переслідування.
Може, нам поїхати?
Треба почекати.
До того ж на подвірʼї вже не протовпитися.
- Я зберуся менш ніж за хвилину. - Я б на це подивився.
- Ні, люди, не кидайте мене тут. - Гей!
Вибачте. Раз чи двічі на рік вони до мене чіпляються.
І нічого в них не виходить.
Люблять тримати мене в тонусі.
- А що... Що вони шукають? - Винюхують.
Їм не подобаються мої заробітки
і моя законослухняність.
Ти в порядку? Ви там розмовляли на підвищених тонах.
Повір, усе нормально. Це такий танець.
Тепер я погрожую судом, а бос боса того агента примушує його вибачитись.
І повтор. Коли твої статки сягають певного рівня,
тобі на спині малюють мішені, от і все.
Надіюся, це було не дуже мудакувато.
Помірно мудакувато.
Супер, я цього й прагнув.
То що, починаємо святкувати о 17:00.
Можна ще довго плавати, а після обіду подрімати на сієсті.
Піду перевдягнуся. Ти зі мною?
Погнали!
Я вже не впізнаю сучасних підлітків.
Вітаю в моєму світі.
Тобто...
вони повинні прогулювати заняття, курити траву за гаражами чи...
чи злягатися в машині батьків,
слухати панк-рок чи набивати дурні тату.
А вони натомість наче формують своє резюме.
І втрачають нагоду побути молодими й дурними,
поспішають у дорослість,
наче там закопані якісь скарби.
Не всі такі.
Ну, Торі розумниця. Вона розбереться в собі.
Вона хоч розмовляла зі мною.
То напиши їй, спитай, чи не хоче прийти позависати.
Не хоче.
Ти недооцінюєш мою привабливість.
Скинемо їй тебе на тлі басейну.
- Привабливіше. - Бекон, яйце і сир.
Чекай.
«Поплаваєш з нами»?
Відправляю.
ІДУ НА ВЕЧІРКУ
Ну давай.
АЛЕ ДЯКУЮ ЗА ПРОПОЗИЦІЮ
Вона хоча б відповідає. Це вже прогрес.
Бачиш? Вона отямиться.
Усім дівчатам потрібна мама, і це я тобі кажу,
ти ж знаєш мою маму.
Як робота в Мейфілді?
А що? Тобі дзвонили?
Ні, а повинні були?
Та ні.
ФБР не найохайніші гості, правда?
Вибач.
- За що? - Я не хотіла ритися.
Але ж рилася.
Та нічого. Мені таке подобається.
Справді?
Слухай...
Сьогоднішні агенти, уся ця справа...
Ти, мабуть, думаєш: «У що я вляпалась?
Може, порвати з ним?»
Я правий?
Щось таке.
По-перше, я не хочу, щоб ти почувалася в пастці.
Якщо хочеш поїхати, я попрошу когось тебе відвезти,
але мені не хотілося б.
Розкажи всю правду.
Я тобі не брехав.
Це не те саме.
Справді, не те саме.
Але питай що завгодно.
- Я нічого не приховую. - Добре.
Чому приїздило ФБР?
Вони допомагали Інтерполу.
Так, це все пояснює.
- Дякую. - Добре.
Головний агент,
той, на якого я надворі кричав, його прізвище Молер...
Цей мерзотник уже давно хоче мене засадити за якісь незрозумілі морські злочини.
Для нього не має значення, винен я чи ні.
На його думку, такий багатій, як я, неодмінно в чомусь винен.
А ти винен?
Іноді я виходжу за рамки, але всі так роблять.
Але чи я злочинець? Ні.
А коли Молера знімуть –
а його знімуть, бо Демілль цього добʼється, – усе це припиниться.
Якраз слушний момент розказати, чим ти насправді займаєшся.
Я ж казав: міжнародна компанія з вантажоперевезень.
Я розумію. Але що ти перевозиш?
Перевозимо все.
Фрукти, машини, продукти,
телефони, електроніку, обладнання, одяг, хімікати, мікрочипи...
Зброю?
- Іноді. - Ти торговець зброєю?
- Що? Ні, ні. - Ти сказав, перевозиш зброю.
Усі перевозять зброю.
США щороку перевозять зброї на 250 мільярдів доларів.
А ти возиш лише для США?
Послухай,
неможливо управляти таким гігантом без конфліктів з геополітикою.
Торішні союзники – сьогоднішні вороги,
і ми робимо що можемо.
У Демілля ціла армія юристів, які перевіряють,
чи дотримуємося ми законодавства.
- Води захотілося. - Добре.
Знаєш, як іноді поцілунок здається протилежністю поцілунку?
- Я не випрошував. - Не сумніваюся.
- Нік. Ти щось хотів? - Я невчасно?
Ні. Ґрейс у душі, але ти заходь.
Що таке?
Думаєш, не варто було звʼязуватися з Ешем?
Не хочу бути тим, хто каже: «Я ж казав».
- Перед будинком було ФБР... - Так.
...а він ходить з таким виглядом, наче це буденність.
Спортзал – моя спадщина. Це для моїх дітей і внуків.
Я не можу його втратити.
Коли повернусь, я поговорю з Бʼюріаном і його командою.
Чи є простір для маневрів.
- Гаразд? Добре. - Добре. Супер.
Супер, супер, супер.
Стій, а хто з них Бʼюріан?
- Це наш юрист, Нік. - Юрист!
Кілька тижнів тому обідали в офісі.
- Точно, точно. Чорт. - Так.
Відколи все закрутилося, людей забагато.
Я розумію.
Дай мені кілька днів. Може, я тебе й витягну.
Я не відмовляюся від угоди.
Але ми говоримо про глобальну експансію.
Я просто хочу знати, що до чого.
Це зʼясовують до того, як з кимось сплутатися.
Гравці НБА роблять не так.
Ясно.
Я розумію, треба було тебе раніше підключити.
Мабуть, я перестраховуюся. Але треба знати, з чим я маю справу.
Ми щойно бачили, з чим маємо справу.
Барні, це великі гроші.
Добре. Я розвідаю.
- Добре. - Дякую.
Спитай, де вони брали цю плитку... Господи!
- Барні! - Привіт, Ґрейс.
Мене зараз замочать?
Ні, ні. Ми тут розмовляємо про ФБР.
На пляжі жучків нема, так?
На мені точно нема.
Я вас іще не познайомив.
Люк Демілль, Ендрю Купер.
Містере Купер, ми вважаємо, що ви з Овеном – чудова команда.
Хотілося б продовження.
- Якого продовження? - Інвестуєш іще трохи капіталу.
Твої будуть пʼять відсотків.
Важкувато довіряти людині,
яка почала спілкування з шантажу.
А ти почав з пограбування мого будинку.
Побачив можливість, ухопився за неї.
Я так само. Це було бридко, тупо й ницо для нас обох.
Тепер я пропоную щось інше.
Це шахрайство.
Та ні. Це Волл-стріт.
Не обійдеш правила – не зіграєш у гру.
ФБР теж так вважає?
Отож-бо й воно, Куп.
Якщо ФБР причепилося до мене,
на тебе теж звернуть увагу.
Ти керуєш моїми 400 мільйонами.
Ми повʼязані, правда ж?
- Тобто це не пропозиція. - Пропозиція.
- Можеш відмовитись. - І що тоді буде?
Поговори з моїм юристом.
Це не пропозиція.
Треба й собі знайти юриста.
Поговорити з ФБР.
Можете й поговорити.
Але для людей у нашому бізнесі це традиційно погано закінчується.
Це погроза?
Приємної вечірки.
Ходімо.
- Який ти. - Гей.
Завдяки ФБР ми отримали невеличкий перепочинок.
- А це як? - Нік злякався.
Ну, засумнівався.
Але я цим скористаюся, щоб анулювати угоду з Ешем.
А тоді забереш наші гроші.
І це теж.
Та ще більше я хочу, щоб цей тип зник з нашого життя.
З ним добра не жди.
- Я думав, ти зрадієш. - Він запропонував пʼять відсотків.
- Чого? - Усього.
- Підрахуєш? - Нема потреби.
Це 20 мільйонів доларів.
Без урахування прибутку, але я припускаю, що ти йому відмовив.
Я не маю вибору.
Він такий небезпечний?
Ми йдемо на гулянку.
Ви вже на гулянці.
Там буде краще.
І наркотики будуть?
Не так багато, як тут.
Добре. Йдіть. Бігом. Будьте розумні.
Ти теж.
«Убер».
Чому ми вирішили, що розмножуватися – вдала ідея?
Куп, ти ж знаєш, не можна.
Скасувати я вже не зможу.
Щось придумаємо. Доведеться.
А доти?
А доти, друже мій, будемо їсти, пити й веселитися.
«Бо завтра можемо вмерти»?
Що?
- Ні, там не так написано. - Кінцівка така.
Ця цитата закінчується так.
Це якось нерозумно.
Хлопці. Скуштуйте оці.
- Ми вже пʼємо. - О, ні, ні.
Ці кращі, кращі. Мій рецепт.
- Добре. Чомусь фіолетові. - Нате. Скажемо тост. Добре?
За новий початок.
Добре.
- Ого. Таки добре. - Скажи?
- А з чого він? - Горілка Beluga.
Пляшка за 25 тисяч доларів.
Сироп з бузини й крапля лимонного соку.
І екстазі. Упс.
- Що-що? - Зовсім трошки.
- Трошки. Пийте. - Капець.
Отак.
- Чорт. - Отак.
- Що ж, пити так пити. - Добре.
- Нехай... До дна. - Молодець, Барні.
Крікет, привіт.
- Ти прийшла. - Так.
- Клас. - Привіт...
Так-так.
Такий радий мене бачити?
Що мене виказало?
Треба нам обмінятися новинами.
Останнім часом це вдається.
- Вибачте. Дякую. - Дякую.
Будьмо.
Скоро я звалю звідси.
До мене в Дюкському підселили сусідку:
королева краси, двісті тисяч підписників у тіктоці,
амбасадорка бренду Rhode.
Як я заздрю. Тебе запрошуватимуть на найкращі вечірки.
Я знаю.
Жду не діждуся, коли нарешті звалю.
Наче мені можна сумувати, але не занадто, розумієш?
У мене тато вмер, звісно, я сумую.
Тому я божевільна? Чи божевільніша?
Це несправедливо.
Спроби довести, що я не псих, доводять мене до психозу.
Який у божевілля термін давності?
Коли всі перестануть на мене дивитись як у «Перерваному житті»?
А ще це несправедливо, бо від Енді всі відмахалися,
не допитують, як він горює чи не горює.
І я тобі так скажу.
На зовнішній антураж мені наплювати. Мій брат – ходяча катастрофа.
Твій брат себе подає
як класичного американського альфа-самця,
у якого все під контролем.
А люди на це купуються, бо він дуже добре вміє продавати.
Просто він вродливий,
розумний, успішний, елегантний...
Коли він говорить і дивиться,
фокусуючись на тобі в переповненій кімнаті,
ти наче єдина людина в цілому всесвіті.
- Зрозуміло. - З цим... Ні.
Я веду до того, що це маска, яку він демонструє світові,
але під самою поверхнею це велика зарюмсана доросла дитина.
А вся трагедія в тому, що ніхто цього не помічає, доки...
Що з тобою?
Ти чуєш цей запах?
Лайном смердить.
Це сусіди.
У них мстиве будівництво через собаку.
Поставили біотуалет
для будівельників на межі моєї ділянки, щоб мене бісити.
Що?
- А ти з ними говорила? - Говорила.
То була моя перша помилка.
А ще я, можливо, зібрала гівно їхнього собацюри,
поклала в подарунковий пакет і залишила в них на ґанку.
Це якщо ти думала, що маєш монополію на ринку божевілля.
- Господи. Яка наволоч. - Ага.
Сказати, в чому проблема?
А скажи.
Я думаю, ти недостатньо божевільна.
Отже, Овен Еш...
Так, що тебе цікавить?
По-моєму, він не з тих людей, з якими ти дружиш.
Це цілком зрозуміла реакція
на основі твого нетривалого знайомства з ним.
Тобто він глибший?
Ні, ні, ти поцілила просто в яблучко.
Обережно.
Ми добрі знайомі, я б так сказав.
- Зрозуміла. - Як ми з тобою. Ти і я.
Так, я не... я не думаю, що в нас усе так,
- правда? - А як у нас?
Я дам тобі знати, коли вирішу.
Тримай мене в курсі.
- Алло. - Привіт.
Вибачте. Мені треба з ним хвилинку поговорити.
Серйозно? У нас тут своя розмова.
- Серйозно. - Нічого.
Я почекаю в будинку. Нічого.
Я тебе знайду.
Що ти хотіла, Ґрейс?
Думаєш, я ідіотка?
Ні.
Не знаю, що ти затіяв, але я не в захваті.
Дай трохи більше контексту.
Ви з Барні щось затіваєте.
Ми постійно щось затіваємо. Він мій фінансовий менеджер.
Більшість клієнтів не платить йому паперовими пакетами готівки.
Він міг би працювати на мого батька.
А він займається оцим.
Готівка була один раз.
Розумію, це фігово. Але причин для хвилювання нема.
Аякже.
Спитаю ще раз: ти вважаєш мене ідіоткою?
Ґрейс, ми вже це обговорили.
Через тебе він ледь не загинув.
Ще раз – і я сама тебе вбʼю.
Він щасливчик, що ти в нього є.
Ще б пак.
У тебе все добре?
Тобі цікаво чи це просто ввічливість?
Тепер стало цікаво.
Що ж, дай подумаю.
Вранці чоловік, з яким я зустрічаюся, в мене на очах застрелив оленя,
а потім ФБР з Інтерполом вилучили всі його жорсткі диски,
тому так, у мене все чудово.
Але в усьому іншому вікенд суперський, так?
Чому я вічно обираю не тих чоловіків?
- Гей. - Ні,
я просто кажу, що найкращий з усіх був
емоційно недоступний колишній моєї найкращої подруги.
Я вже не розумію, як я живу.
Уточню: ти назвала мене найкращим з усіх?
Перестань.
Якщо тебе це втішить, ми всі так чи так жахливі невдахи.
Дякую. Не втішить.
Просто я ніколи не думала, що в такому віці буду така самотня.
Люба, я тебе чудово розумію.
Але ж ти викрутилася з ситуації з Полом, так?
Це було жахливо.
Але ти вільна.
І вже в кращому становищі.
Хай мине трохи часу.
Ти все виправила, більше не доведеться.
Думаєш, зустрічатися з Ешем – помилка?
Я...
Можливо, так.
Але ти з ним постійно тусиш.
Тому й знаю, що тобі не слід.
Приємно з тобою отак поговорити.
Та ну.
Не все було погано?
Сам знаєш.
- Стій. Стій, стій. - Добре, добре.
Вибач.
Вибач, я просто...
Краще не треба.
Так.
Я намагаюся більше не ускладнювати життя сексом.
Мабуть, ти...
права.
Цей коледж...
Нам ще рано туди йти.
Ми взагалі нічого ні про що не знаємо.
Ще не знаємо, хто ми такі, а вже...
треба приймати доленосні рішення про те, ким станемо в житті?
Тобто
як можна вирішити, ким станеш, якщо ти ще не знаєш, хто ти?
Правда ж?
Хочеш піти нагору?
Так.
Пий, пий, пий.
Так! Клас.
Торі, твоя «ауді» на доріжці?
- Так. - Вибач, ти перекрила.
Мені треба виїхати.
Я зараз.
Паскудство.
Капець.
Яке ж воно важке.
- Чорт. - Зігни ноги в колінах.
- А як іще їх зігнути? - Бляха.
Я думаю... Я...
Я здаюся.
- Це було доблесне зусилля. - Та ми зможемо.
- Далі не треба. - Пізно!
Ой, срака.
Срака.
Скажи?
Тікай!
Мел!
Я в нормі. Не зупиняйся.
От лайно.
Що за херня?
Ти ненормальна?
Господи.
Обережно, голову.
Торі?
- Мем! - Ні, сер, будь ласка.
- Мама? - Прошу. Зачекайте.
Торі!
Це моя дочка. Прошу вас, сер...
Гей.
Їдьмо до мене, Куп.
Добре. Поїдемо.
Дивись під ноги.
Господи.
Мушу відповісти. Вибач. Одну хвилинку.
Алло.
Усе добре?
Це як подивитися.
- Що вже сталося? - Торі затримали.
- Що? - Нетверезе водіння.
Та ти жартуєш.
Ні. Зі мною її не відпускають, Енді.
Треба батька чи матір.
Мені три години їхати. Подзвони Мел.
А тут цікава історія...
Здається, у нас фальстарт.
Пробач. Мені треба додому.
Усе добре?
Так.
Я тобі подзвоню.
Може, я навіть візьму трубку.
Візьми.
Чорт.
Люди, я мушу вертатись у Вестмонт.
Та ну. Що, зараз? Середина ночі.
Я розумію. Там Торі й Мел заарештували.
Що?
Хочу почути довшу версію.
Повір, я теж хочу.
- Що сталося? - Не думай про це.
- Кому долити? - Я не можу.
- Вибач, мені треба додому. - Що? Прямо...
- Прямо зараз? - Так.
- Ти в порядку? - Я так. Сімейні проблеми.
Мій водій пішов спати, але бери якусь машину з гаража.
Чудово, дуже тобі дякую. Боже! Чорт. Гантер.
Вони на пляжі. Не турбуйся.
Завтра я його привезу.
- Дякую. - Добре.
- Їдьмо. - Ти нікуди не поїдеш.
- Я тебе відвезу. - Не треба, Ґрейс. Я сам.
Треба. Бо я серед вас єдина твереза людина.
Я в нормі.
Аж ніяк.
Я за кермом.
Ясно? Їдемо.
- Стежте за Барні. - Ключі в салоні.
- Добре. Дякую, Ґрейс. Серйозно. - Можна розважатися.
Боже.
Охрініти.
- Чорт. - Ти в порядку?
Так. Так. Дякую.
А ти?
- Їдь повільніше, добре? - Так.
ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ
У цьому світі, Елвуде, ти мусиш бути або дуже розумний, або дуже приємний.
Багато років я був розумний.
Рекомендую бути приємним.
Можеш мене цитувати.
Ну от.
- Ми на місці. - Добре. Дуже дякую.
Що?
Переклад субтитрів: Олена Любенко