Beklager at jeg er sen.
Hvor er barna?
Da jeg dro, elsket Hunter med iPaden på terrassen,
og Tori bestilte masse romservice.
- Jeg har bestilt bord. - Hva skal man gjøre?
Selv de beste planer…
- Hei, jeg tar en negroni, takk. - Greit.
- Wow. - Det er feriedrinken min.
Jeg trodde for mye rosé var feriedrinken din.
Ja, så negroni er vel "ferien er over"-drinken min.
- Å dra tilbake suger. - Jeg vil ikke dra hjem.
Vi er her til vi ikke er det.
- Hva? Takk. - Negroni til damen.
- Det er ferie-filosofien min. - Wow, Coop. Det var dypt.
- Det betyr ingenting. - Det vil det etter din andre negroni.
- Kanskje jeg bytter til mezcal. - Berømte siste ord.
Det blir andre.
- Siste ord? - Nei, ferier som denne.
Tror du det?
- Vi er her til vi ikke er det. - Herregud, få det til å slutte.
Tenk på det. Det er veldig utviklet av oss
- å gjøre dette. - Vi ligger ikke med hverandres venner nå.
- Du gjorde det først. - Du ble siktet for drap.
Greit nok.
- Kan jeg få en til? - Wow.
Si, señora.
- Den forsvant fort. - Lenge til jeg skal sove.
Vi er 50, Coop.
Pokker.
Trodde jeg ville ha funnet ut av alt nå, eller at jeg ikke skulle begynne på nytt.
På samme tidspunkt i fjor lå jeg an til livsvarig fengsel.
Vi kunne ha mistet alt, så jeg syns vi gjør det greit.
Du sier at du la lista lavere.
Jeg tilintetgjorde lista. Den er borte.
La oss bli veldig, veldig, veldig fulle.
Ok.
Avbrøt jeg det?
- På ingen måte. - Jeg drikker, og du er ute etter et ligg.
- Ikke min type. - Tøv.
Jeg hadde tatt henne.
Er det sant?
I så fall… Jeg var ikke forberedt på det, men jeg kan samle meg.
- Vi er alle villige. - I drømmene dine.
- Har hatt den. - Jeg skal ikke stå i veien.
- Du står ikke i veien. - Du er på ferie.
- Vil du det, så burde du gjøre det. - Det er ikke det jeg vil.
Barna sviktet oss. Det er din siste kveld.
Vi kom oss gjennom hele turen uten å ende opp i samme seng.
- Hurra for oss. - Hurra for oss.
Dette er USA.
- Mexico. - Hun er heit, du holder deg godt.
Takk.
Vil du ha deg noe, burde du få deg noe.
Ville jeg gjøre noe, hadde jeg gjort det alt.
Er det så lett?
- Ja. Jeg går. - Hvor skal du? Hva skjedde?
- Ingenting. Du er trygg. - Er jeg trygg?
- Du sier det, men… - Jeg skal ikke sitte her og…
- …hindre et ligg. - Jeg føler samtalen tok en brå vending.
Og det har du rett i.
Jeg har bestilt bord på Flora Farms. Aner du hvor vanskelig det var?
Selv de beste planer…
En gang virket det utenkelig å dra på ferie med ekskona mi.
Det var en god grunn til det.
Men selv nok en krangel med Mel som jeg ikke skjønte,
kunne ikke hindre nytelsen av å drikke en rund whisky
på stranda på en femstjerners resort når jeg kunne ha fått 25 år til livstid.
Alt i alt gikk det oppover.
Dette skjer. Du blir arrestert for drap. Du blir renvasket.
Du blir tilbudt din gamle jobb, men du brenner den broen en gang for alle.
Så din midlertidige inntektskilde er nå din hovedinntektskilde.
Så du går opp et nivå og heler gamle sår.
Solid inntekt hjelper med å begrave stridsøksa.
Men i en by hvor oppfatninger er ni tideler av loven, må du vokte fasaden.
Du har et kontor på Manhattan hvor du drar på jobb.
Det hjelper på å kunne dele foreldreansvaret.
Kom.
Nå som livet føles overkommelig, kan du endelig nyte å være enslig.
Som betyr kvelder ute på byen.
Og kvelder tilbrakt hjemme.
Umulig å si om det var at du ble arrestert eller renvasket,
men hele den ubehagelige episoden har forbedret din sosiale status.
Det gjelder ikke for Sam Levitt.
Advokaten fikk prutet ned straffen til en bot og samfunnstjeneste.
Hun slapp billig unna, men det er et annet rettsvesen i Westmont Village.
Og den retten viser ingen nåde.
Livet er bedre enn på lenge. Familiedynamikken fungerer rimelig godt.
Barna dine blomstrer.
Hvis smerten av å ha en splittet familie noen ganger truer med å gi deg juling,
så har du de kveldene jeg nevnte tidligere.
Og funker ikke det, har du alltid whisky og en klassisk film.
Du føler deg komfortabel igjen.
Du har kontroll. Er trygg. Optimistisk, til og med.
Og som du vet av smertefull erfaring,
er det gjerne da livet gir deg et perfekt spark i skrittet.
TIL SALGS
Mr. Ashe. Hei. Reenie Hudson. Vi snakket sammen på telefonen.
- Hei, Reenie. Står til? - Wow, fin bil.
Er du en bilperson?
- Ikke akkurat. - Det var tørrprat.
- Unnskyld. Takk. - Ok, etter deg.
- Hallo. - Hei. Er du megleren for denne boligen?
- Ja. Samantha Levitt. - Hei. Owen Ashe.
Du ser ikke ut som en eiendomsmegler. Jeg mener det på best mulig måte.
Jeg er ganske ny.
- Hei, Reenie. - Hei, Samantha.
- Mr. Ashe, skal jeg vise deg rundt? - Bare Ashe.
Ja. Det hadde vært flott,
men jeg vil ikke kaste bort tiden din, for jeg kommer aldri til å kjøpe huset.
Det var raskt.
Det er bare for lite. Det er altfor lite, faktisk.
Når jeg står her, kan jeg føle hele huset, ikke sant?
Jeg vil ha et jeg kan gå meg vill i.
Og dette… Jeg vet ikke helt. Noen av designelementene… Æsj.
Ja, jeg vet ikke. Jeg sa jeg ville ha noe mer storslått.
Med mye mer piff. Litt wow.
- Dette er ikke i nærheten… - Det er mitt hus.
Er det ditt hus? Hadde vært flott å vite det før jeg kom.
Jeg visste ikke om hun ville dele det, med tanke på omstendighetene.
Omstendighetene?
Det Reenie henviser til, er at ektemannen min døde her i fjor.
Wow. Vel, jeg kondolerer.
Takk.
Kona mi døde for åtte år siden, så jeg er i klubben.
- Jeg kondolerer. - Takk.
- Hvordan døde han? - Han begikk selvmord.
- Her i huset? - Omtrent akkurat der du står.
Er dette det huset? Den greia?
- Det var på nyhetene. De arresterte deg. - Ja.
Du er en farlig dame. Jeg har også hatt trøbbel med politiet.
- Da er vi vel begge i den klubben også. - Vi er vel det.
- Ok. Mr. Ashe, vi får komme oss av gårde. - Ja, ja.
Samantha. Hun vet jeg er i en annen liga, så hvorfor viste hun meg dette huset?
- Det er fluffer-huset hennes. - Et fluffer-hus?
Det er ikke en greie.
Det får de neste husene til å virke mye større og mer storslagne.
- Nei, nei. - Jeg skjønner.
Jeg liker å vise klientene hele markedet før de vurderer et kjøp.
Er det noe du gjør?
Vanskelig å si. Ingen i denne byen velger meg.
Hva? Hvorfor ikke?
- Å, fordi du er tidligere straffedømt. - Det ble prutet ned til noen forseelser.
- Flott. Bra for deg. - Takk.
- Kan du vente litt? - Greit.
- Reenie. - Ja?
Kan jeg få prate litt med deg?
Det er en 750S, ikke sant?
- Ja. - Det er en bra bil.
Ja, det er det.
Du, jeg trenger brått en eiendomsmegler. Hvordan ser dagen din ut?
- Ja. - Hei, Reenie. Du har vel Bisbee-boligen?
- Ja, men dette er ikke greit. - Kan vi komme om ti minutter?
- Greit. Jeg skulle ta ham med dit… - Alt er klart.
Flott. Vi tar min bil.
- Samantha… - Sam.
Ok. Sam. Jeg bare lurer. Hvor mange hus har du faktisk solgt?
Inkludert dette, ingen.
Flott.
Jeff Pratt fra Princetons alumnus-komité. Jeg skal holde intervjuet.
- Skjønner. - Kjenner foreldrene dine fra gammelt av.
- Går det bra med dem? - Ja. Ja.
Tori, si meg: Hvorfor Princeton? Bortsett fra at foreldrene dine gikk der.
Er ikke det nok?
Vel, for å si det på en annen måte: Hva vil du få ut av dine fire år med oss?
Har du en akademisk stilling der?
- Hva? Nei. - Jeg bare trodde det fordi du sa "oss".
- Unnskyld. Bare et uttrykk. - Ok.
Du trenger ikke å være nervøs. Vi bare snakker sammen.
Vel, for det første, Jeff,
burde vi erkjenne hvor proforma dette intervjuet er.
Begge foreldrene mine gikk her, og faren min donerer jevnlig.
Grunnen til at han donerer,
og at så mange tidligere Ivy-studenter støtter sine alma mater,
er for å sørge for at barna får en plass der.
La oss være ærlige, det finnes bedre veldedigheter.
Dere ødela planeten i kapitalismens navn,
og i stedet for å rette opp i det, mate de sultne eller huse de hjemløse,
gir dere millioner til 300 år gamle institusjoner
som er fulle av rasisme, antisemittisme og sexisme,
for å sørge for at nok en generasjon av privilegerte barn hamstrer brorparten
av det som er igjen av planetens ressurser,
mens den gemene hop kriger om smulene.
Så takk for at du tok deg tid, men la oss være ærlige.
Vi vet at jeg kommer inn, for dere designet systemet for at det skulle skje.
Jeg har ikke designet noe.
Unnskyld.
Bare et uttrykk.
Og tennis.
- Hva? - Jeg blir rekruttert for tennis.
Jeg burde sagt det først.
Dette er bedre!
- Hvor mye? - Tjue millioner.
- Men med slingringsmonn. - Jeg tar det.
Ok.
- Så du betaler prisantydningen? - Ja, kontant.
- Men jeg vil ha det innen mandag. - Mandag?
Vi trenger en uke til kontraktene. Så vil du ha en inspeksjon…
Et helt team skal sjekke det i morgen. Send papirene til advokaten min.
Hei, gratulerer. Du har solgt ditt første hus.
Hva er det du driver med, igjen?
"Vi innvelger en senator i hvor mange år?"
Seks.
Ok. Rams opp fem av de 13 opprinnelige delstatene.
Koloniene.
New York, New Jersey,
Connecticut, Massachusetts, Rhode Island, Delaware,
New Hampshire, Maryland, Virginia,
Pennsylvania, Georgia.
Det er 11. Hvilke glemmer jeg?
- Hvordan vet du dette? - Ser mye på Jeopardy!
Gjett hva.
Hva?
En skuff full av Cartier LOVE-armbånd.
Alle kvinnene i byen har på seg ti av dem.
De ville hatet å ha på seg samme kjole, men alle trenger å ha den ene tingen.
Det er nærmest et krav.
- Skal jeg ta med et par til deg? - Jeg vil ikke bli medlem av den klubben.
Ok? Bare finn pennen. Den er på kontoret, bak hovedsoverommet.
Nord- og Sør-Carolina.
- Hva? - De to andre koloniene.
Ok. Nå brifer du bare.
Ikke i skrivebordet.
Bingo. En skuff full av penner.
Er du sikker på at han ville hatt noe så verdifullt i et slikt rot?
Natalia sa at han får en dyr penn med hver nye avtale, og kaster dem i en skuff.
Det er som et ritual.
Greit.
Fant den.
Fyllepennen Etoile de Montblanc Joailliere.
Det ble bare laget 15 av dem, og den er laget av 18 karat roségull.
Den er pyntet med cognac-diamanter
og har en spiss som visstnok glir bedre enn RIMOWA-hjul.
Den er ikke bare en penn,
men et ambisiøst kunstverk som videreselges for 165 000 dollar.
Hva er verst?
At noen betaler det for en penn, eller at han kaster den i en skuff med 30 andre.
Uansett fortjener en sånn fyr å miste den.
- Pokker. - Hva?
Jeg mistet den jævla greia. Vent.
Jeg har den.
Coop? Hva skjedde?
Coop?
Hva er det?
Jeg fikk kink i ryggen.
Det gjør jævlig vondt.
- Kan ikke bevege meg. - Hva mener du?
- Kom deg ut. - Kan ikke bevege meg.
Jeg ligger på ryggen.
- Du kan ikke mene det, Coop. - Høres det ut som en spøk?
Pokker. Ok. Jeg kommer inn.
Nei!
Jeg hadde slitt med ryggen helt siden Christians råskinn ga meg juling.
Smertestillende og muskelavslappende piller pleide å gjøre susen,
og noen dager senere var alt bra. Men jeg hadde ikke noen dager.
Om under to timer kom beboerne hjem igjen.
Jeg prøvde å finne på en forklaring for dette, men jeg var helt blank.
- Ok. Vi må komme oss av gårde. - Ok. Bare hjelp meg opp.
- Ok. - Bare…
Faen, nei.
- Unnskyld. Ok. - Faen. Nei.
Gud, du er faen meg som dødvekt.
- Kan du krabbe? - Nei, ikke engang rulle rundt.
- Så sprøtt. - Gi meg noen minutter.
- Vi har ikke det. - Så dra.
- Jeg finner på noe. - Jeg forlater deg ikke.
- Vi må ringe noen. - Nei. Nei.
Du kan ikke røre deg!
- Faen! Faen. - Kom igjen, Coop.
- Vi må ringe noen. - Du sier ikke det?
Hvem?
- Ok. Hva faen? - Forklarer senere. Kan du hjelpe meg opp?
Forklarer hvorfor du ligger på gulvet i et tilfeldig hus med Nicks vaskehjelp?
Elena.
Jeg vet hva du heter. Spørsmål: Hvem sitt hus er dette?
- Hemming. - Hvordan kjenner du dem?
Vi gjør ikke det.
- "Vi gjør ikke det." Vi? Seriøst? - Kan vi skynde oss litt?
- Vi må av gårde. - Beklager om jeg feiltolker situasjonen,
men vi har brutt oss inn?
- Stemmer. - Hvorfor gjorde vi det?
De kommer hjem snart. Kan vi fullføre spørrerunden senere?
Spørrerunden? Morsomt. Hun er morsom. Tenk det.
Barney! Vær så snill?
Ok.
Du tar venstre, jeg høyre. På tre.
- Én, to, tre. - To…
- Når kommer søsteren din hjem? - Hun spiller i minst et par timer til.
- Ok. Har du piller? - Ja. I medisinskapet.
- Jeg har Flexeril og Percocet. Begge to. - Jepp.
Så i stedet for å få tilbake jobben hos Bailey Russell,
en jobb hvor du tjener sju-åtte sifre før bonuser,
raner du hus med Nicks vaskehjelp?
- Elena. - Jeg vet hva hun heter.
- Jeg tolker det som at dere to… - Hva? Nei. Hva?
Ja, ja. For det hadde vært det sinnssyke i hele denne gale situasjonen.
- Det er mye å bearbeide. - Jeg bearbeider ingenting.
Vet du hvorfor? Fordi det ikke gir mening.
Hvis dette hadde vært et seksuelt avvik, så er det greit.
Ikke greit, men jeg kunne ha skjønt det. Men hvis ikke, så hva er dette?
Er dette en omfattende midtlivskrise i tre trinn?
Skilsmissen og å miste jobben var ikke nok.
Å bli arrestert var ikke…
Herregud.
- Coop, drepte du Paul Levitt? - Nei. Hva snakker du om?
Jeg vet ikke hva jeg snakker om!
Bestevennen min fortalte meg at han er en slags forstadstyv.
Hvordan selger du sakene? Har du en heler?
Nei. Vet du hva? Nei. Ikke si det. Jeg vil ikke vite det.
Vent litt.
Coop.
De karene som ga deg juling,
som kjørte over meg…
Var det knyttet til dette?
Jeg kunne ha blitt drept.
- Trodde vi var ferdige med det. - Trodde du ikke var en tyv.
For en lettelse.
Takk.
- Hva? - Ingenting. Jeg bare
gleder meg til den romantiske historien.
- Har du et problem med meg? - Selvfølgelig har jeg det.
- Har et problem med alt dette! - Ikke rop til meg!
Jeg roper ikke til deg, men i nærheten av deg!
- Du fyller hele rommet med stemmen din! - Dere! Det holder! Fy faen.
Jeg må komme meg vekk.
Barney.
- Barney. - Hva?
- Takk for at du kom og hentet meg. - Faen ta deg, Coop.
Faen!
Det gikk mye bedre enn jeg forventet.
- Jeg vet det. - Og de bare… Ja.
Takk.
Gi oss et øyeblikk. Takk.
- De kaster oss ut. - Vi ble her visst til de stengte.
Hva?
Jeg kan ikke huske sist det var så fint bare å prate med noen.
Jeg har vært eksepsjonelt vittig i kveld.
- Er det grunnen? - Brukte mitt beste materiale.
- Så det går bare nedover herfra? - Mer eller mindre.
Gud.
Når du blir skilt,
er du så fokusert på avviklingen av ekteskapet
at du ikke tenker på komplikasjonene. Så når de kommer, blir du slått i gulvet.
Så det har vært komplisert?
Det kan du si, ja.
- Men du er over det? - Jeg jobber med det.
Hva med ham? Er du over ham?
Hvem?
Jeg er det.
Absolutt. Og mer til.
Så du er usikker?
Vel, jeg ser på det på denne måten. Hvis vi på forhånd hadde visst
hvor komplisert skilsmissen kom til å bli,
emosjonelt, økonomisk og faen meg logistisk sett,
ville vi alle bare gitt opp og blitt værende i våre elendige ekteskap.
Hvor hadde vi vært da?
- Ikke her. - Nettopp.
Vel, siden vi er her, lurer jeg bare på…
…hva som skjer nå.
- Vent, vent. - Hva? Hva?
- Unnskyld. - Nei, det er greit. Det går bra.
- Går det bra? - Ja. Unnskyld. Jeg føler meg bare uvel.
Å gud. Det går bra. Er det noe jeg gjorde?
Jeg lover at jeg ikke avviser deg.
- Ok. - Jeg var helt med på dette.
- Ok. - Bare…
Hør her. Det er greit. Skal jeg kjøre deg hjem?
Jeg er hjemme!
Så hvis noen er avkledd eller kliner,
må dere iverksette de nødvendige tiltakene nå.
Hei, vennen.
Hei, mamma.
- Hvor er Morgan? Skulle ikke dere henge? - Nei, det er bare meg.
- Hei. - De har kranglet.
- Vi kranglet ikke. - Det hørtes sånn ut.
Det suger.
- Hvem kan krangle med dette ansiktet? - Jeg tror du er litt partisk.
- Ifølge Morgan er jeg en drittsekk. - Jeg skal skjære henne.
- Hvordan var daten din? - Jeg vurderer å gi opp.
- Jaså? Jeg også. - Perfekt. Du kan bo hos meg for alltid.
Ta deg av meg når jeg er gammel og skrøpelig.
Ok, men jeg skifter ikke bleier.
Greit nok.
Vi kan ha masse katter. Det blir flott.
Du innser at du er alene når du trenger hjelp med å komme deg opp av senga.
Det gikk allerede bedre med ryggen min, som vil si at den gjorde jævlig vondt.
Og selv om jeg ønsket å gi fjorårets juling all skylden,
var den fæle sannheten at jeg hadde dårlig rygg
og krympende blære, og at å være middelaldrende sugde.
Det nye stedet er flott. Gratulerer.
Takk.
"En luksuriøs leilighet i himmelen."
Unnskyld?
Det er The Jeffersons.
Husker du? Det var en TV-serie da jeg var… Vet du hva? Glem det.
- Grace er bekymret for deg. - Ingenting å bekymre seg for.
- I så fall hadde vi ikke vært her. - Alle kan ha et dårlig år.
Forretningsmodellen din er defekt.
Risikoen er ikke godt nok forvaltet. Du fester for mye lit til for få klienter.
Har én av dem et dårlig år, påvirker det resultatene dine for mye.
Med all mulig respekt
er kunsten ved formuesforvaltning å velge klienter som aksjer.
Du gjør kvalifiserte valg ut ifra en lang rekke datapunkter.
Nick Brandes, en av mine største klienter, har signert en stor TV-avtale.
Hva om han forlater deg? Eller blir overkjørt?
Mr. Park…
Du fester lit til at andre tjener penger i stedet for å gjøre det selv.
Jeg tjener penger ved å stå for en verdifull og eksklusiv tjeneste.
Jeg har forbindelser i alle økonomiske sektorer.
- Du jobber ikke hardt nok for det du har. - Sier mannen som arvet bedriften sin.
Jeg har ingen sønner som kan gjøre det.
- Jeg tenkte Grace… - Hun vil ikke.
Hun vil det.
For deg.
Så du tilbyr meg en jobb?
Du liker meg ikke.
Det er sant.
Greit, jeg skal tenke på saken.
- Står til med ryggen, Coop? - På bedringens vei. Takk.
Jeg skal sende deg til Kimo, fysioterapeuten min etter kneoperasjonen.
Fyren har magiske hender.
Jeg har fått en sprøyte med Toradol, så den tar den tyngste børen nå.
- Det funker også. - Det gjør det.
Husker dere da jeg hadde skiveprolaps?
Fy søren, jeg tok et skikkelig dypdykk. Akupunktur, stamcellebehandling, alt.
Trodde jeg måtte slutte med golf.
Når vi ikke snakket om økonomi eller sport, eller om økonomien i sport,
brukte vi mye tid på våre stadig lengre skadelister.
Vi var menn i en viss alder, som alle hadde drevet med sport,
som konfronterte kroppens forfall gjennom en blanding av dyre leger,
banebrytende legemidler, trenere og å snakke det i hjel.
Det var nok en klubb vi var medlem av.
Hei, har dere blitt invitert til festen på Bisbee-eiendommen?
Ja.
Hvem er den fyren?
Owen Ashe. Han tjente visst en formue på shipping.
Betalte prisantydningen for huset. Tjue millioner. Kontant.
- Herregud. - Wow.
Her kommer nabolaget.
Og han arrangerer en velkommen hit-fest? Høres ut som en drittsekk.
Jeg vet ikke helt.
- Som Den store Gatsby. Kan bli gøy. - Du vet vel hvordan boka ender?
Jeg har hørt at det var Sam Levitt som solgte boligen.
- Jaså? Bra for henne. - "Bra for henne"?
Hun skjendet liket til ektemannen og fikk deg beskyldt for drap.
Hvem kan huske slikt?
Hun visste hva hun drev med da hun solgte Bisbee.
Hun delte nok, hva, en million dollar i provisjon med den andre megleren.
Gud. Hun prøver å gi Coop livstid, og nå tjener hun seks sifre. Sånn er USA.
- Ja. - Trodde fyren din gjorde det stort igjen.
- Hei, hei. Ingen politikk i klubben. - Er det en regel nå?
Vi har sett en spektakulær kamp av ligaens tronarving.
Våger jeg å si: "Hvem er LeBron og Steph?"
- Ro deg ned, Greeny. Vær så snill. - Ja, Mike. Kom igjen.
Vent til han gjør det kongen har gjort i over 20 år.
Han tok aldri en Sombor Shuffle.
Ok, hva med å spille forsvar som fyren min, Kawhi?
Er han fyren din nå?
- Ja, vi er Spurs-legender med ringen. - Når begynte du å se på sport?
Det er Nicks andre uke på lufta. Jeg bare sjekker.
- La oss regne litt på det. - Nei, det gjør du ikke.
- Det var én sesongs overlapp. - Nei.
Er det noe galt?
Ingenting. Fortsett å gjøre det der.
Ingenting skjer der nede.
Ok.
Herregud.
Ok. Det går bra, Barney.
Hei. Hei, hva er det?
Snakk med meg.
- Trenger du at jeg gjør noe annerledes? - Ja, faktisk.
Ikke avtal møter med faren din. Jeg ser hans selvtilfredse, nedlatende mine.
- Vanskelig å ha sex med datteren. - Jeg prøvde bare å hjelpe til.
Og siden du spurte: Mindre press på ballene, ok?
Litt holder der nede.
Pokker heller.
Jeg har følt meg litt uggen, og da han prøvde å, du vet…
- Ja? - …komme seg inn, visste jeg det.
- Overgangsalderen. - Ja.
Ha dette i vesken. Spesielt hvis du skal ha deg med tilfeldige karer i biler.
- Går du bare rundt med glidemiddel? - Ja. Du må være forberedt.
Og medisinen min gjør at det er tørrere enn Death Valley der nede.
Selv om jeg gjerne vil høre mer om det,
sendte jeg deg en melding fordi en av musikklærerne på Mayfield
fikk en turnéjobb resten av semesteret, og de trenger en vikar.
Jeg er ikke lærer.
Du er profesjonell musiker, som er bedre.
Jeg vet ikke helt. På min beste dag er det liksom…
Jeg er ikke akkurat Mayfield-materiale. Og det er ikke negativt. For æsj.
Du sa du ville bli mer selvstendig.
- Som terapeut… - Arbeidsløs terapeut.
- Av eget valg. - Jaså?
Jeg skriver faktisk en bok.
Hva handler den om?
Nei, ikke prøv deg. Vi snakker om deg og selvstendighet, som krever selvtillit.
Og selvtillit kommer fra aktivisering.
Du gjør det så bra. Du tar medisinen, du er regulert, du møter opp på jobb.
Er du ikke klar for en ny utfordring?
Du kan aldri få deg ditt eget sted med det de betaler deg her.
Jeg skal gifte meg med en rik mann, som alle andre.
Ja, en mye bedre idé.
Vennligst ikke nevn perimenopause-greia til Coop.
- Det er ingenting å skamme seg over. - Jeg vet det. Jeg bare føler
at jeg blir eldre, mens han bare blir penere og penere.
Hei, Barney. Dette er Coop. Igjen.
Tenkte kanskje jeg kom til å møte deg på klubben.
Ring meg. Vi burde snakke sammen.
Ja, det høres flott ut.
Jeg vil bare forsikre meg om at du vet at jeg ikke har erfaring som lærer.
Har du det? Så fint. Jeg spiller der fire ganger i uka.
Ja, flott.
Ja, jeg stiller opp.
Ok. Ha det.
- Hva handlet det om? - Om at jeg skal bli musikklærer.
Gitartimer?
Nei. De er på utkikk etter en vikar på Mayfield til slutten av året.
- Mayfield? Du har aldri undervist før. - Det var det jeg sa.
Men Mel har snakket med rektoren,
og hun har sett meg spille på The Tap, så jeg fikk et intervju.
Wow, det er flott.
- Så fin du er. Skal du på en heit date? - Nei. Fest.
Noen jeg kjenner?
- Nei. Ingen jeg kjenner. Vil du bli med? - Kan jeg ha på meg dette?
- Nei. - Da blir det nei.
- Er du sikker? - Ja. Jeg står over.
En av oss vil angre.
- Sannsynligvis du. - Nei, sannsynligvis du.
- Nei, det blir du. - Mest du. Ha det.
Ha det!
Det blir du.
Dette stedet er utrolig. Kontrastene er veldig gjennomtenkt.
Gipsen, gulvet, innredningen, alt det opprinnelige murverket.
Hvordan går det? Hei, hei.
Har noen sett kveldens vert? Gleder meg til å møte ham.
- Han er skalla og stygg. - Har du sett ham?
- Nei, men han kompenserer for noe. - Ja, for mye penger.
Har Tori hørt noe fra Princeton?
- Hvert øyeblikk. - Så nervepirrende.
Du aner ikke.
- Hva med Chelsea, Jules? - Chelsea valgte Duke.
Ikke det vi hadde valgt,
men de har et godt tennis-lag, og Chelsea ønsket det.
Det er bra.
- Er det ham? - Kos deg.
- Nok av barer. - Wow. Takk.
- Hei. Står til? - Det er ham.
Du hadde rett, Suze. Skikkelig stygg.
- Han kan få spise kjeks i senga mi. - Det er ikke det han spiser i senga mi.
Herlig.
- Han har sikkert liten pikk. - Absolutt.
Damer! Velkommen, velkommen.
Owen Ashe. Vennene mine kaller meg Ashe. Takk for at dere kom.
Huset ditt er vakkert.
Takk. Det må være det for å kompensere for min lille pikk.
Ikke sant?
Ops.
Det var…
- Unnskyld. - Ikke tenk på det.
Ok. Hva heter du?
- Kat Resnick. - Hyggelig å møte deg.
Unnskyld meg. Kos dere. Jeg ser frem til å bli kjent med dere.
Sam! Du kom.
Stedet ser flott ut. Hvordan fikk du gjort alt dette så fort?
Hvordan? Jeg har et team.
- Selvfølgelig. - Du skal få en drink.
Takk, men jeg ville bare gratulere deg. Jeg blir ikke værende.
Hva? Klart du blir værende. Du er min eneste venn i Westmont Village.
Ikke la meg være alene med dem.
De vil elske deg, men jeg takler ikke alle de stygge blikkene i kveld.
- Å, de elsker ikke deg. - Jeg har brent noen broer.
Jeg har gjort brobrenning til en kunst. Det finnes alltid en annen måte over.
- Én drink. - Nei, jeg skal dra.
Er du sikker?
Nei.
- Vær så god. - Takk.
- Å gud. Unnskyld. Hei. - Unnskyld.
Ikke bekymre deg. Jeg drar.
- Bekymret meg ikke. - Så lettet jeg er.
Du har ikke sagt noe om møtet med faren min.
Den mannen greier ikke å skjule hvor skuffet han er.
Over deg?
- Over deg. For at du giftet deg med meg. - Nei, det er bare ansiktet hans.
- Nevnte han noe konkret? - Hvorfor presser du så hardt?
Ingen grunn. Ingen grunn.
Men også…
…angående noe helt annet: Jeg er gravid.
Du…
Er du sikker…
Og det er mitt, ikke sant?
Føles det…
Føles det som en gutt?
- Få meg vekk fra fisken. - Ok. Ok.
Hei.
- Hei, dere. - Du tror hva?
Kan jeg låne henne et øyeblikk? Unnskyld. Ja. Bare raskt.
- Hallo. - Hei.
Spørsmål. Hvorfor fortalte du meg ikke om lærerjobben på Mayfield?
- Du er ikke musiker. - Ali er ikke god på den slags timeplan.
Hvordan vet du det? Det har gått flott med henne.
Ja, og jeg vil at det skal fortsette.
Hun er ikke et barn, Coop. Hun er en 40 år gammel dame som vil gjøre noe med livet.
Hun vil rote det til.
Kanskje. Og kanskje du må la henne gjøre det.
Du skulle ha snakket med meg først.
Slutt å være faren hennes. Bare vær broren hennes.
Takk for det helt uoppfordrede rådet.
Herregud.
Ok. Wow.
Hun virket sjarmerende.
Mot alle andre enn mot meg. Owen Ashe, vil jeg tro.
- Ashe, er du snill. - Wow. Hyggelig å… Andrew Cooper. Coop.
Coop. Det går rykter om deg.
Wow. Det er vel mitt kors å bære.
Kors å bære? Tro meg. Det er erfaringene som utfordrer deg,
truer deg og ydmyker deg, som gjør livet verdt å leve.
Ellers medisinerer vi oss inn i glemselen til det ikke er noen grunn til å stå opp.
Du ble anholdt for mord. Hvor mange kan si det?
- De fleste mordere. - Akkurat.
Er det en Mrs. Ashe jeg burde si takk til?
Nei. Nei.
Skilt?
Enkemann.
- Herregud. Kondolerer. Gud. - Takk. Takk.
Åtte år, og jeg savner henne hver dag. Men den damen lærte meg å leve.
Vel, hva er det du lever av?
Jeg driver med import/eksport. Lastkonsolidering.
- Du driver vel med økonomi. - Ja, jeg driver et lite familiekontor.
- Det er passe vagt. - Litt som import/eksport.
Du er tom. Det kan vi ikke ha noe av. Kan vi få to whisky? Gode saker.
Takk, takk.
- Har sett det blikket. Har fått det. - Jaså? Har du fått det?
- Det er tungt. - Det blir verre.
Noe å se frem til.
Du må la meg være litt geek. Jeg elsket å se deg spille.
Hør her. Hver eneste linje og bevegelse. Skuddet ditt var innmari vakkert.
- Takk. - Det var det.
Jeg meldte meg inn på senteret ditt. Jeg elsker vibbene. En flott pakke.
- Skal du åpne flere? - Vi har sikret oss to nye lokaler.
To nye lokaler? Du må tenke større enn som så.
Du har et øyeblikk akkurat nå. Du er en kjær idrettsutøver. Du er på TV.
Jeg så segmentet "Off Brandes". Du kommer til å ta av.
Angående treningssenteret… Faen ta bankene.
Du vil ikke ha de fæle avtalene. Jeg kan investere.
I merkevaren din. Vi kan åpne 40 treningssentre innen neste år,
opp til 250 året etter.
- Fy søren. - Ja.
- Går jeg for fort frem? Ok, ok. - Litt.
- Jeg blir revet med. Du må stoppe meg. - Jeg liker det.
Jeg vet hvordan man gjør det. Jeg har ressursene.
Vil du nå ut til hele landet, så ring meg.
Alltid åpen for en ny forretningsmulighet.
Jeg vet det. Se på badene mine. Jeg har 15 toaletter, og alle er Luxos MT.
- Slutt. - Alle sammen.
En mann etter mitt eget hjerte. God timing, for naturen kaller.
- For flere Strong Ass Gym-er. - Flere enn to. Kom igjen. Sats stort.
Jeg satser stort.
- Vi har ikke møttes. - Hei.
Barney Choi. Jeg forvalter Nicks penger, i tillegg til en håndfull andre rike folk.
Hjelper gjerne til med hva enn du trenger.
Flott. Dere har alt på ett sted her. Så herlig. Var det Barney du het?
Jeg må bare orientere meg litt, så kan vi spise middag.
- Jeg har lett etter nye muligheter. - Jeg er din mann.
Hvor er Lisa i kveld?
Du vet, hun tar selfier i Milano eller Paris eller…
Fortsatt?
Ja. Det viser seg at moteuka ikke varer i en uke.
- Skatt, kan du gi meg en cocktail til? - Eller kanskje vi burde ta kvelden.
- Gordy, gi meg en drink til. - Jeg nekter å bli involvert.
Greit. Jeg henter den selv.
- Diane, la oss få deg hjem. - Nei. Nei!
Diane!
I enhver soaré må verten på et tidspunkt avgjøre om kvelden er omme…
…eller om den så vidt har begynt.
- Hopp uti, alle sammen! - Ja!
Skru opp musikken!
Hva foregår?
Trodde vi kranglet.
Vi krangler ikke.
- Men i så fall hadde du tapt. - Nei, Coop.
- Nei! - Jo.
- Coop, du… - Ha det.
Du har unngått meg.
- Det var mye å bearbeide. - Ja.
Hvorfor tok du ikke jobben din hos Bailey?
Sannheten er at jeg ikke vet. Jeg takket ja til tilbudet,
og jeg mente det nok da jeg sa det.
Men noe skjedde med meg da jeg gikk ut.
Jeg tenkte at hvis jeg takket ja, ville alt bli akkurat slik det var før.
At jeg kom til å bli akkurat slik jeg var.
- Likte du ikke hvordan det var? - Jeg trodde jeg gjorde det.
Men jeg gjorde ikke det.
Alt dette høres veldig eksistensielt ut.
Jeg vet ikke om det er dypt, eller om du svelger din egen dritt,
men uansett…
…vil jeg være med.
Hva? Hvorfor?
Faen ta svigerfaren min.
Ok.
Grace er gravid.
- Wow. - Ja.
Gratulerer.
At Barney ble involvert, var en elendig idé.
Men da vi satt der i søkkvåte klær og var fulle på en fremmeds kvalitetssprit,
mens vi så på venner og naboer feste som i F. Scott Fitzgeralds feberdrøm,
virket fremtiden for første gang på en stund, vel, lovende.
Kanskje det var blandingen av smertestillende og sprit,
eller kanskje det var ren idioti,
men i det øyeblikket var jeg full nok til å tro på det.
Tekst: Espen Stokka