Atsiprašau, kad vėluoju.
Kur vaikai?
Kai išėjau,
Hanteris terasoje mylėjosi su savo „iPad“,
o Torė užsisakinėjo maistą į numerį, lyg nuo jo priklausytų jos gyvybė.
Aš užsakiau staliuką restorane.
Ką dabar darysi?
Tavo planas žlugo.
- Labas, prašyčiau „Negroni“. - Žinoma.
- Geras. - Tai mano atostogų gėrimas.
Maniau, kad tavo atostogų gėrimas – per daug rožinio vyno.
Taip, na, tada „Negroni“ yra mano atostogų pabaigos gėrimas.
Atostogų pabaiga niekam nepatinka.
Aš nenoriu namo.
Viskas turi pradžią ir pabaigą.
- Ką? Ačiū. - „Negroni“ poniai.
- Skanaus. - Tai mano atostogų filosofija.
Kupai, kokia gili mintis.
Juk žinai, kad ji nieko nereiškia, tiesa?
Po antro „Negroni“ tikrai reikš.
Pereisiu prie meskalio.
Garsieji paskutiniai žodžiai.
Bus dar kitų.
Paskutinių žodžių?
Ne, tokių atostogų.
Manai?
Viskas turi pradžią ir pabaigą.
Dieve. Liaukis.
Pati pagalvok. Mūsų santykiai labai patobulėjo…
kad sugebame bendrauti štai taip.
Tai labai paprasta, kai nesimylime su vienas kito draugais.
- Tu pirma tai padarei. - Tu buvai kaltinamas žmogžudyste.
Tas tiesa.
Galima dar vieną?
Greitai išlenkei.
Manęs laukia dar ilgas vakaras.
Mums penkiasdešimt, Kupai.
Po galais.
Aš tikrai galvojau, kad iki to laiko jau būsiu viską supratusi
ar kad bent jau neteks visko pradėti nuo pradžių.
Klausyk, pernai tokiu metu man grėsė gyvenimas už grotų.
Ir mes galėjom visko netekti, tad, manau, mums visai neblogai sekasi.
Nori pasakyt, kad nuleidai kartelę.
Aš ją ištryniau. Nėra jokios kartelės.
Siūlau nusitašyti.
Gerai.
Sutrukdžiau?
Visai ne.
Sėdi čia ir gurkšnoji „Negroni“. Atrodo, ieškai, su kuo pasidulkinti.
- Ji ne mano skonio. - Nesąmonė.
Net aš su ja pasidulkinčiau.
Rimtai?
Na, jei jau taip, aš nebuvau tam pasiruošęs.
Bet aš galiu prisitaikyti.
- Juk esam suaugę žmonės. - Gali pasvajoti.
- Esu apie tai svajojęs. - Aš tau tikrai netrukdysiu.
Tu man netrukdai. Visiškai netrukdai.
Na, tau atostogos.
Jei tu šito nori,
- taip ir padaryk, po galais. - Aš ne šito noriu.
Na, vaikai užsiėmę savo reikalais. Tai paskutinis tavo vakaras.
Mudu visą kelionę sugebėjom išbūti
nesimylėję.
- Valio mums, beje. - Valio mums.
Čia Amerika.
- Meksika, jei tiksliau. - Ji patraukli, tu – puikiai išsilaikęs.
Ačiū.
Jei nori jos, netempk gumos.
Jei būčiau norėjęs, jau būčiau tai padaręs.
Viskas paprasta, ar ne?
- Taip. Jau eisiu. - Kur eini?
Kas nutiko?
- Nieko. Viskas su tavim gerai. - Gerai?
- Taip sakai, bet… - Nesiruošiu čia sėdėti ir…
trukdyti tau užsiimti seksu.
Regis, mūsų pokalbis pasuko netikėta kryptimi.
Tu teisus.
Aš užsakiau staliuką „Flora Farms“.
Bent įsivaizduoji, kaip tai buvo sunku?
Na, tavo planas žlugo.
Kažkada galvojau, kad atostogos
su buvusia žmona yra neįmanomos.
Pasirodo, ne be priežasties.
Bet net ir dar vienas ginčas su Mel, kurio esmės taip ir likau nesupratęs,
nesutrukdė man mėgautis tuo, kad geriu švelnų viskį
penkių žvaigždučių kurorto paplūdimyje, o galėjau ilgiems metams pakliūt už grotų.
Viską apsvarsčius tenka pripažinti, kad gyvenimas gerėja.
O būna taip…
Tave suima už žmogžudystę.
Tave išteisina.
Tau pasiūlo grįžti į seną darbą, bet tu nusprendi eiti kitu keliu
ir sudegini tą tiltą visiems laikams.
Vadinasi, laikinas tavo pajamų šaltinis tampa pagrindiniu tavo pajamų šaltiniu.
Todėl tu pereini į aukštesnį lygį
ir atkuri senus ryšius.
Niekas neužkasa karo kirvio taip greitai, kaip solidus pajamų srautas.
Bet miestelyje, kuriame viską apsprendžia įvaizdis,
privalai tą įvaizdį išsaugoti.
Todėl įsigyji biurą Manhatane ir kasdien vaikštai į darbą.
Ir vėl be trukdžių gali bendrauti su savo vaikais.
Eime.
Dabar, kai gyvenimas grįžo į senas vėžes,
pagaliau gali džiaugtis viengungio statusu.
Dabar laikykis
Tavęs laukia nemalonumai
Bet juk turi būti būdas
Kaip sudeginti namus
O tai reiškia smagius vakarus klubuose.
Ir karštas naktis namuose.
Būk atsargus Nes gali gauti tai, ko esi vertas
Karštos pupytės Neįprastos, bet tokios pažįstamos
Esu paprastas vyrukas
Sunku pasakyt, ar tai nulėmė areštas dėl žmogžudystės, ar išteisinimas,
bet visas šis nemalonus reikalas pakėlė mano prestižą žmonių akyse.
Sem Levit pasisekė mažiau.
Advokatui pavyko ją išsukti, ji atsipirko didele bauda ir viešaisiais darbais.
Ir nors ji išsisuko palyginti lengvai,
bet Vestmonto gyvenvietėje galioja kitokie įstatymai.
Ir šis teismas nesuteikia jokios malonės.
Gyvenimas pagerėjo.
Šeimyniniais santykiais negaliu skųstis.
Vaikams puikiai sekasi.
Jei ir pasitaiko akimirkų, kai nedylantis skausmas
dėl iširusios šeimos kėsinasi smogti į paširdžius…
na, užsimiršti padeda tos naktys, kurias minėjau pirma.
Jei ne, tai padaro viskis ir geras filmas.
Pagaliau vėl jautiesi patogiai.
Valdai situaciją. Esi saugus. Net optimistas, galima sakyt.
Ir, kaip visiems žinoma iš skausmingos patirties,
būtent tada gyvenimas suduoda skaudų smūgį į paširdžius.
Pone Ešai.
Sveiki. Rinė Hadson. Mes kalbėjome telefonu.
- Sveika, Rine. Labas. - Labas.
Graži mašina.
Domitės mašinomis?
- Na, ne visai. - Tik norėjote palaikyt pokalbį.
- Palaikyt pokalbį, atsiprašau. Ačiū. - Taip. Gerai, prašau čia.
Laba diena.
Labas. Jūs – pardavėjo atstovė?
- Taip. Samanta Levit. - Sveiki. Ouvenas Ešas.
Jūs nepanaši į nekilnojamojo turto agentę.
Aš tikrai nenorėjau jūsų įžeisti.
Aš naujokė šioje srityje.
- Labas, Rine. - Sveika, Samanta.
Taigi, pone Ešai, aprodyti jums namą?
- Tiesiog Ešas. - Gerai, Ešai.
Taip. Norėčiau… Taip, mielai.
Bet, jei atvirai, nenorėčiau jūsų gaišinti,
nes nė už ką nepirkčiau šio namo.
Na, greitai apsisprendėt.
Ne, namas per mažas. Taip, jis iš tiesų man per mažas.
Na, stoviu čia ir…
nežinau, jaučiu visą namą, suprantat?
Noriu tokio namo, kuriame galėčiau pasimesti.
O šitas, taip, nežinau. Kai kurie dizaino sprendimai…
Siaubingi.
Taip, nežinau.
Tikėjausi pamatyt kažką didingesnio, suprantat?
Kažką prašmatnesnio ir prabangesnio.
- Bet ši vieta nė iš tolo… - Tai mano namas.
Jūsų namas?
Šią informaciją turėjau gauti prieš čia atvykdamas.
Nežinojau, kad ji ketino tai pasakyti, turint galvoje…
aplinkybes.
Aplinkybes?
Rinė subtiliai bando pasakyti,
kad pernai čia mirė mano vyras.
Na, užjaučiu dėl netekties.
Ačiū.
Prieš aštuonerius metus palaidojau žmoną, tad puikiai jus suprantu.
- Užjaučiu dėl netekties. - Ačiū.
Kaip jis mirė?
Jis nusižudė.
- Ką, šiuose namuose? - Maždaug toje vietoje, kur stovite.
Minutėlę. Ar čia šitas namas? Kur viskas vyko?
Taip, tai skambėjo per visas žinias.
Jūs buvote suimta.
Taip.
Esat pavojinga moteris.
Man irgi teko keletą kartų susidurti su teisėsauga.
Tuomet, spėju, mudu puikiai vienas kitą suprantame.
Turbūt taip.
Gerai. Na, pone Ešai,
- mums turbūt jau metas. - Taip.
Samanta.
Kodėl brokerė, puikiai žinodama mano statusą,
rodo man šį namą?
Tai jos „namas-viliotinis“.
„Namas-viliotinis“?
Ne… viskas ne taip.
Kad kiti namai, kuriuos ji jums rodys, atrodytų didesni
ir įspūdingesni, palyginti su šiuo.
- Ne. - Supratau.
Aš supažindinu klientus su visa rinka,
kad jie galėtų apsispręsti dėl pirkimo.
Jūs irgi taip elgiatės?
Sunku pasakyti.
Čia niekas man nepatikėtų nekilnojamojo turto agentės darbo.
Ką? Kodėl?
Tiesa. Dėl teistumo.
Tai buvo perkvalifikuota į nusižengimus, tiesą sakant.
- Puiku. Jums pasisekė. - Ačiū.
- Luktelkite minutėlę. - Gerai.
- Rine. - Taip?
Galėtume šnektelėti?
Tai „750S“, tiesa?
- Taip. - Puiki mašina.
Tikrai taip.
Man netikėtai prireikė nekilnojamojo turto agentės.
Jūs labai užsiėmusi?
- Taip. - Rine.
Tu rūpiniesi Bisbio dvaro pardavimu, tiesa?
- Taip, bet taip niekas nedaro. - Gali mus ten įleisti po dešimties min.?
- Žinoma. - Puiku.
- Aš ketinau… - Viskas sutarta.
Puiku. Važiuojam mano mašina.
- Samanta… - Sem.
Gerai, Sem.
Tiesiog įdomu. Kiek namų esi pardavusi?
Įskaitant šitą, nė vieno.
Puiku.
Esu buvęs Prinstono auklėtinis, priėmimo komisijos narys Džefas Pratas,
man patikėta su tavim pasikalbėti.
Supratau.
Pažįstu tavo tėvus iš senų laikų.
- Jiems viskas gerai? - Taip.
Taip.
Taigi, Tore. Sakyk, kodėl Prinstonas?
Išskyrus tą faktą, kad čia mokėsi tavo tėvai.
Šito negana?
Na, paklausiu kitaip.
Ko tu tikiesi iš ketverių mokslo metų, praleistų mūsų universitete?
Ar jūs čia dėstytojaujat?
- Ką? Ne. - Sakėt „mūsų universitete“.
- Atsiprašau. Metafora. - Aišku.
Tu nesinervink.
Mes paprasčiausiai kalbamės.
Na, visų pirma, Džefai,
manau, reikėtų pripažinti, kad šis pokalbis tėra formalumas.
Mano tėvai mokėsi šiame universitete, be to, tėvas yra nuolatinis jo rėmėjas.
O priežastis, kodėl jis yra rėmėjas,
kodėl tiek daug elitinių universitetų absolventų remia savo mokslo įstaigas,
yra ta, kad jie užtikrintų jose vietą savo vaikams.
Nes, na, būkime sąžiningi,
egzistuoja daugybė geresnių labdaros fondų, kuriuos verta remti.
Jūs sunaikinot planetą kapitalizmo naudai,
o dabar, vietoj to, kad pabandytumėt ištaisyti padarytą žalą,
pamaitinti alkstančius ir suteikti namus benamiams,
jūs skiriat milijonus 300 metų senumo institucijoms,
kuriose keroja sisteminis rasizmas, antisemitizmas ir seksizmas,
siekdami užtikrinti, kad dar viena
privilegijuotų ir turtingų vaikų karta galėtų ir toliau naudotis
likusių planetos išteklių liūto dalimi,
kai tuo tarpu paprastiems žmonėms tenka kautis dėl duonis kąsnio.
Taigi, ačiū už sugaištą laiką,
bet būkime sąžiningi.
Mes abu žinome, kad mane priims,
nes jūs visi sukūrėte tokią sistemą.
Aš nieko nesukūriau.
Atleiskit.
Metafora.
Ir dėl teniso.
- Ką? - Mane priima į teniso komandą.
Turbūt nuo to ir reikėjo pradėti.
Čia tai namas!
- Kiek? - Dvidešimt milijonų.
- Bet galima derėtis. - Perku.
Gerai.
- Nesiderėsit dėl kainos? - Moku grynaisiais.
Norėčiau viską užbaigti iki pirmadienio.
- Iki pirmadienio? - Taip.
Prireiks mažiausiai savaitės, kad paruoštume sutartis.
Be to, jūs tikriausiai norėsit atlikti kruopščią patikrą…
Rytoj čia bus visa mano komanda, kad viską patikrintų.
O jūs perduokit dokumentus mano advokatui.
Sveikinu.
Tu pardavei savo pirmą namą.
Primink, kuo tu užsiimi?
IŠVARDINK PENKIAS PIRMĄSIAS VALSTIJAS IŠ TRYLIKOS
„Kelerių metų kadencijai renkamas JAV senatorius?“
Šešerių.
Gerai.
Išvardinkite penkias pirmąsias valstijas iš trylikos.
Kolonijos.
Niujorkas, Naujasis Džersis,
Konektikutas, Masačusetsas,
Rod Ailandas, Delaveras,
Naujasis Hampšyras,
Merilandas, Virdžinija,
Pensilvanija, Džordžija.
Vienuolika.
Kurių nepaminėjau?
- Iš kur tu viską žinai? - Dažnai žiūriu viktoriną „Jeopardy!“.
Bandyk spėti.
Ką radai?
Stalčių, pilną „Cartier“ MEILĖS apyrankių.
Patikėk, visos šio miestelio moterys turi jų gal po dešimt.
Niekaip nesuprantu. Jos turbūt numirtų, jei pamatytų ką nors su vienoda suknele,
bet visos turi vienodas apyrankes.
Tarsi tai būtų koks reikalavimas.
Nori, paimsiu ir tau kelias? Jie vis viena jų nepasiges.
Aš nenoriu būt tokia, kaip jos.
Aišku? Tiesiog surask parkerį.
Jis yra kabinete už šeimininkų miegamojo.
Šiaurės Karolina ir Pietų Karolina.
- Ką? - Likusios dvi kolonijos.
Aišku. Nori pasirodyt, kad esi protingas?
Stalo stalčiuose jo nėra.
Pilnas stalčius rašiklių.
Manai, jis laikytų tokį brangų parkerį tarp šių beverčių rašiklių?
Natalija sako, kad jis išsitraukia velniškai brangų rašiklį tada,
kai pasirašo sutartį, o tada tiesiog įmeta jį į stalčių.
Toks kaip ir ritualas.
Aišku.
Radau.
„Etoile de Montblanc Joailliere“ parkeris.
Visame pasaulyje jų tėra penkiolika.
Šis ribotos gamybos parkeris pagamintas iš 18 karatų rausvojo aukso.
Jis papuoštas rudaisiais deimantais,
o jo plunksna slysta glotniau, nei „Rimowa“ lagaminų ratukai.
Tai ne šiaip parkeris,
o prestižinis meno kūrinys, kurio kaina siekia 165 000 dol.
Nežinau, kas blogiau.
Ar šitiek mokėti už parkerį,
ar laikyti jį netvarkingame stalčiuje su dar trisdešimt rašiklių.
Bet kuriuo atveju tokiam žmogui jis nereikalingas.
- Šūdas. - Kas?
Sumautas rašiklis iškrito iš rankų. Pala. Tuojau paimsiu.
Radau.
Kupai? Kas atsitiko?
Kupai?
Kas yra?
Surakino nugarą.
Žiauriai skauda, bliamba.
- Negaliu pajudėti. - Kaip suprast „negali pajudėti“?
- Dink iš ten. - Juk sakau, negaliu pajudėti.
Aš guliu ant nugaros.
Turbūt juokauji, Kupai.
Tikrai manai, kad man juokinga, bliamba?
Šūdas. Gerai. Ateinu.
Ne!
Man retsykiais surakina nugarą nuo tada,
kai pernai mane aptalžė Kristiano meno kūrinių banditai.
Paprastai mane išgelbėja nuskausminamųjų bei raumenų relaksantų kokteilis,
ir po kelių dienų būnu sveikas kaip ridikas.
Bet aš neturėjau kelių dienų.
Teturėjau mažiau nei pora valandų, kol sugrįš namo šeimininkai.
Ir jei tektų jiems pasiaiškinti,
kaip atsidūriau gulomis ant jų grindų,
nieko nors kiek įtikinamo negalėjau sugalvoti.
Gerai. Šūdas. Einam iš čia.
Gerai. Tiesiog padėk man pasikelti.
- Gerai. - Tik…
Bliamba, ne.
- Atleisk. Gerai. - Bliamba. Ne.
Dieve, koks tu sunkus, bliamba.
- Nepajudinu tavęs. Gali šliaužti? - Ne, nė apsiverst negaliu.
- Košmaras. - Duok man kelias minutes.
- Mes neturim kelių minučių. - Na, tuomet tu eik.
- Ką nors sugalvosiu. - Aš nepaliksiu tavęs.
Na, aš negaliu pajudėti.
- Reikia ką nors pasikviesti. - Ne.
Tu nepajudi!
- Bliamba! - Nagi, Kupai.
- Reikia ką nors pakviesti. - Ką tu sakai?
Bet ką?
Gerai. Kas per šūdas?
Vėliau paaiškinsiu. Gali man padėti atsistoti?
Paaiškinsi, ką darai ant grindų kažkieno namuose
su Niko namų tvarkytoja?
Aš Elena.
Žinau, kuo tu vardu.
Klausimas… Kieno šis namas?
- Hemingsų. - Iš kur juos pažįsti?
Mes jų nepažįstam.
„Mes jų nepažįstam.“
- „Mes“? Tu rimtai? „Mes“? - Prašau, galime paskubėti?
- Mums reikia dingt iš čia. - Tik pasitikslinu.
Atsiprašau, jei neteisingai supratau,
bet ar tai – įsibrovimas?
- Visiškai teisingai. - Ir kokiu tikslu?
Gerai. Šeimininkai gali grįžt bet kurią akimirką.
Gal klausimų ir atsakymų vakarą pratęsime vėliau?
Klausimų ir atsakymų?
Labai juokinga.
Ji linksma. Kas galėjo pamanyti?
Barni! Prašau.
Gerai jau.
Tu iš kairės. Aš iš dešinės. Kai suskaičiuosiu iki trijų.
- Viens, du, trys. - Du.
Kada grįžta namo tavo sesuo?
Ji koncertuos dar mažiausiai dvi valandas.
Aišku. Turi nuo šito vaistų?
Taip. Vaistinėlė viršuje.
„Flexeril“ ir „Percocet“. Prašau. Atnešk abejus.
Gerai.
Vietoj to, kad grįžtum į darbą Beilio Raselo firmoje
už atlyginimą su šešiais ar septyniais nuliais, neskaitant premijų,
tu apiplėšinėji namus su Niko namų tvarkytoja?
- Su Elena. - Aš žinau jos vardą.
- Kaip suprantu, jūs… - Ką? Ne. Ką?
Taip. Nes tai būtų…
tai būtų didžiausia viso to sumauto reikalo nesąmonė.
Tau reikia laiko, kad viską suvirškintum.
Nieko aš nesiruošiu virškinti.
Žinai, kodėl?
Nes tai yra absurdas, bliamba.
Na, jei tai būtų koks iškrypimas dėl sekso, tada gerai.
Na, nieko gero, žinoma, bet bent jau pabandyčiau suprasti.
Bet jei ne tai, tada kas? Kaip visa tai suprasti?
Gal tave ištiko tokia rafinuota trijų etapų amžiaus vidurio krizė?
Supranti, tau negana skyrybų.
Negana, kad netekai darbo.
Negana, kad buvau suimtas dėl žmogžudystės…
Dieve.
Kupai, ar tu nužudei Polą Levitą?
Ne. Apie ką čia šneki?
Pats nežinau, apie ką šneku!
Mano geriausias draugas ką tik prisipažino, kad tapo plėšiku.
Ir kaip tu realizuoji pavogtus daiktus? Turi vogtų daiktų supirkėją?
Ne. Žinai… Ne.
Patylėk. Nieko nenoriu žinoti.
Minutėlę.
Kupai.
Tie bičai, kurie tave sumušė…
kurie mane partrenkė…
jie su tuo susiję?
Mane galėjo nužudyti, bliamba.
Maniau, kad tai jau pamirštas dalykas.
O aš maniau, kad tu ne vagis, bliamba.
Koks palengvėjimas.
Ačiū.
- Kas? - Nieko. Aš tik…
Nekantrauju išgirsti, nuo ko viskas prasidėjo.
Aš tau nepatinku?
Žinoma, kad tu man nepatinki.
- Man nepatinka visa tai! - Nešauk ant manęs!
Aš šaukiu ne ant tavęs! Aš šaukiu prie tavęs!
Visas namas skamba nuo tavo gerklės, bliamba!
Žmonės! Gana! Po galais.
Dingstu iš čia, bliamba.
Barni.
- Barni. - Ko?
Ačiū, kad padėjai man.
Apsišik, Kupai.
Apsišik aukštielninkas.
Šūdas!
Viskas praėjo daug geriau, nei tikėjausi.
- Žinau. Negali… - Tada jie… Taip.
Ačiū.
Minutėlę. Ačiū.
- Jaučiu, jie nori mus išspirti. - Žinau.
Regis, mes paskutiniai klientai.
Kas?
Neprisimenu, kada paskutinį kartą
taip smagiai su kuo nors kalbėjausi.
Šįvakar aš ypatingai šmaikštus.
- Tikrai? Šmaikštus? - Taip. Parodžiau viską, ką moku.
- Tai dabar šmaikštumo neliko? - Taip, panašiai.
Dieve.
Kai prasidėjo skyrybos,
aš taip susitelkiau į santuokos nutraukimą,
kad nepagalvojau apie sunkumus, kurie užgrius po skyrybų.
Ir kai jie užgriuvo, maža nepasirodė.
Skyrybos buvo sudėtingos?
Galima ir taip sakyti, taip.
Bet tu įveikei sunkumus?
Dar ne visai.
O kaip su juo? Su juo viskas baigta?
Su kuo?
Baigta.
Visiškai. Absoliučiai.
Negali tiksliai apsispręsti?
Na, aš taip suprantu…
kad jei iš anksto žinotume,
kokios sudėtingos bus skyrybos
emocine, finansine ir, bliamba, logistine prasme…
tikriausiai nuleistume rankas ir kentėtume savo nevykusias santuokas.
Ir kur tada būtume?
- Ne čia. - Būtent.
Na, kadangi mes čia, man tiesiog įdomu…
kas toliau?
- Pala. - Kas?
- Atleisk. - Ne. Viskas gerai. Tikrai.
Viskas gerai?
Taip. Atleisk. Tiesiog… Prastai jaučiuosi.
- Dieve. Viskas gerai. Ar tai… - Supranti…
Ką nors ne taip padariau?
Atleisk, kad nuvyliau tave.
- Nieko tokio. - Aš pati šito labai norėjau.
- Gerai. - Tiesiog…
Klausyk, viskas gerai. Viskas gerai.
Parvešiu tave namo, gerai?
Aš grįžau!
Jei kas nors yra pusnuogis ar bučiuojasi,
siūlau imtis atitinkamų priemonių.
Sveikas, branguti.
Labas, mam.
Kur Morgan? Maniau, kad šįvakar tarėtės susitikti.
Ne, aš vienas.
- Sveika. - Jie susipyko.
Ne, mes nesusipykom.
Man atrodo, kad susipyko.
Na, gaila.
Kas gali pyktis su mano berniuku?
Manau, tu ne visai objektyvi.
Na, Morgan manymu, aš esu šiknius.
Išrausiu jai liežuvį.
Kaip tavo pasimatymas?
Manau, reikia man baigt su tais pasimatymais.
- Tikrai? Ir aš taip manau. - Labai gerai.
Gali gyvent su manim amžinai.
Prižiūrėt mane, kai pasensiu ir tapsiu ligota.
Gerai. Bet sauskelnių tai tikrai nekeisiu.
Sutarta.
Turėsime visą būrį kačių.
Bus smagu.
Niekada nesijauti vienišesnis nei tada,
kai tau prireikia pagalbos, kad pakeltum iš lovos užpakalį.
Nugara po truputį taisėsi, nors tebeskaudėjo velniškai.
Kad ir kaip norėjau visą kaltę suversti sumušimui, kurį patyriau pernai,
nemaloni tiesa buvo ta, kad nugara silpo,
o šlapimo pūslė traukėsi – tiesiog amžius darė savo.
Labai gražūs naujieji namai.
Sveikinu.
Ačiū.
„Liuksusiniai apartamentai danguje.“
Nesupratau?
Tai iš „Džefersonų“…
Pamenat?
Televizijos šou, kuris buvo rodomas dar tada, kai aš…
Žinot, ką? Nesvarbu. Tai…
Greisė nerimauja dėl tavęs.
Na, nėra ko nerimauti, tad…
Jei tai būtų tiesa, mes nesėdėtume čia.
Na, visiems pasitaiko blogų metų.
Tavo verslo modelis yra nevykęs.
Nesuvaldytos tavo rizikos. Tu pernelyg priklausai nuo kelių klientų.
Vienam klientui blogi metai – ir trenksiesi į dugną.
Su visa pagarba,
turto valdymo menas yra rinktis klientus kaip akcijas.
Suprantat, priimti apgalvotus sprendimus, remiantis plataus spektro duomenimis.
Pavyzdžiui, Nikas Brandesas, vienas stambiausių mano klientų,
ką tik pasirašė stambią sutartį dėl TV laidos.
O jei jis atsisakys tavo paslaugų?
Jei jį nutrenks sunkvežimis?
Pone Parkai…
Tu esi per daug priklausomas nuo kitų žmonių
ir uždirbi pinigus jiems vietoje to, kad uždirbtum juos sau.
Aš uždirbu pinigus…
teikdamas vertingas ir išskirtines paslaugas.
Turiu ryšių visuose finansų sektoriuose.
Tu nepakankamai stengiesi.
Sako žmogus, paveldėjęs verslą iš savo tėvo.
Ir neturiu sūnaus, kad padaryčiau tą patį.
- Pamaniau, kad Greisė… - Ji to nenori.
Ji to nori…
dėl tavęs.
Tai jūs siūlote man darbą?
Aš jums nė nepatinku.
Tas tiesa.
Gerai. Aš pagalvosiu apie tai.
Kaip tavo nugara, Kupai?
Po truputį gerėja. Ačiū.
Tau reikėtų kreiptis į mano Kimą.
Jis man atliko fizioterapijos procedūras po kelio operacijos.
Jo rankos – stebuklingos.
Na, ką tik susileidau „Toradol“,
tikiuosi, šie vaistai atliks savo darbą.
Na, jie tikrai padeda.
Tikrai taip.
Prieš kelerius metus turėjau problemų su tarpslanksteliniu disku. Pamenat?
Varge. Ištvėriau tikrą pragarą.
Akupunktūrą, kamieninių ląstelių terapiją ir ko tik ne.
Jau maniau, kad daugiau niekada nežaisiu golfo.
Kai nekalbėdavom apie finansus, sportą
ar su sportu susijusius finansus,
mes skirdavome daug laiko savo vis ilgėjančiam ligų sąrašui aptarti.
Mes buvome tam tikro amžiaus vyrai,
kažkada daugiau ar mažiau sportavę,
bandantys kovoti su neišvengiamai silpstančiu savo kūnu,
pasitelkę į pagalbą privačius gydytojus,
pažangiausius farmacininkus bei trenerius ir nuolat tai aptarinėdami.
Tai buvo dar vienas klubas, kuriam visi priklausėme.
Žmonės, gavot pakvietimą į vakarėlį Bisbio dvare?
Taip.
Kas tas vyrukas?
Ouvenas Ešas.
Regis, susikrovė turtus iš pervežimo paslaugų.
Sumokėjo visą sumą nesiderėdamas.
Dvidešimt milijonų. Grynaisiais.
Jėzau.
Nieko sau kaimynas.
Dieve, jis surengė sau atvykimo į mūsų miestelį vakarėlį?
Kaip apgailėtina.
Nežinau.
Man tai primena „Didįjį Getsbį“. Turėtų būt visai smagu.
Juk žinai, kuo baigėsi ta knyga, tiesa?
Na, girdėjau, kad namą pardavė Sem Levit.
Tikrai?
Šaunuolė.
„Šaunuolė“?
Ji išniekino savo vyro lavoną ir apkaltino tave žmogžudyste.
Tikrai? Kas beprisimena?
Na, ji žinojo, ką daro, kai pardavė rūmus Bisbyje.
Jai tikriausiai atiteko kiek –
milijonas dolerių komispinigių, kaip nekilnojamojo turto agentei?
Iš pradžių norėjo įkišt Kupą už grotų iki gyvos galvos, o dabar susižėrė milijoną.
Tai įmanoma tik Amerikoje.
Taip.
Maniau, kad jūsų vyrukas norėjo padaryt ją vėl didžia.
Jokios politikos klube.
Tai dabar jau tokia taisyklė?
Tapome puikaus neabejotino lygos įpėdinio žaidimo liudininkais.
Drįsčiau jį lyginti su Lebronu ar Stefu.
Raminkis, Gryni.
- Prašau, raminkis. - Taip, Maikai. Liaukis, žmogau.
Pažiūrėsim, ar jis padarys tai, ką „King“ daro jau daugiau kaip 20 metų.
Nežinau. Nesu mačiusi, kad jis atliktų Somboro judesiuką.
Gerai. O kas dar taip žaidžia gynyboje kaip mano bičiulis Kavajus?
Tai dabar jis jau tavo bičiulis?
Taip, mano bičiulis. Mes abu esame „Spurs“ legendos,
- ir tai yra tikra tiesa. - Nuo kada žiūri sporto laidas?
Tai antroji laida su Niku. Man tiesiog įdomu.
Tuomet paskaičiuokime.
- Šito nereikėtų pamiršti. - Jau nebe.
- Tai buvo tik vieną sezoną. - Jau nebe.
Kas nors ne taip?
Nieko. Tiesiog tęsk.
Ten nieko nevyksta.
Gerai.
Jėzau.
Viskas gerai, Barni.
Kas yra?
Kalbėk su manim.
Nori, kad ką nors daryčiau kitaip?
Jei atvirai, tai taip.
Noriu, kad neorganizuotum man susitikimų su savo tėvu, gerai?
Man akyse tebestovi jo pasipūtęs ir globėjiškas veidas.
Tai apsunkina seksą su jo dukra.
Aš tik norėjau padėti.
Jei jau paklausei, nespausk taip kiaušinių, gerai?
Su jais reikėtų švelniau.
Po galais.
Prisimenu
Aš prisimenu Nesijaudink, nesijaudink
Kaip galėčiau pamiršti?
Tai buvo pirmas kartas
Paskutinis kartas, kai matėmės
Žinau, kodėl tu tyli
Tyli ir tyli
Ne, tu manęs neapgausi
Nes skausmas niekur nedingsta Jis tik stiprėja
Mes abu jį puikiai pažįstam
Jaučiausi truputį keistokai, bet kai jis pabandė, supranti…
- Taip? - Įsiskverbti.
Tada ir supratau.
Menopauzė.
Taip.
Nešiokis rankinėje.
Ypač jei ir toliau planuoji dulkintis su prašalaičiais mašinoje.
Nesuprantu. Tu visur nešiojiesi lubrikantą?
Taip, reikia būt pasiruošusiai.
O kadangi geriu vaistus, tai…
Ten pas mane taip sausa, kaip Mirties slėnyje.
Man būtų įdomu plačiau apie tai pasikalbėti,
bet parašiau tau žinutę, kad vienas muzikos mokytojas iš Meifildo
iki semestro pabaigos išvyksta į koncertinį turą,
ir dabar jiems reikia pakaitinio mokytojo.
Aš ne mokytoja.
Taip, tu esi profesionali muzikė, o tai yra dar geriau.
Ne, nežinau.
Net ir tada, kai gerai jaučiuosi, abejoju…
Ar galėčiau mokytojauti Meifildo mokykloje.
Ir tai nėra blogai. Abejoju, ar man patiktų.
Pati sakei, kad nori daugiau savarankiškumo.
Kaip psichoterapeutė galiu pasakyt…
Bedarbė psichoterapeutė.
- Toks mano pasirinkimas. - Tikrai?
Iš tikrųjų tai aš rašau knygą.
Apie ką?
Ne, nekeisk temos.
Kalbam apie tave ir tavo savarankiškumą, o tam reikia pasitikėjimo.
O pasitikėjimas atsiranda iš aktyvumo.
Tau puikiai sekasi. Tu vartoji paskirtus vaistus,
tu kontroliuoji save, eini į darbą.
Nemanai, kad esi pasiruošusi naujam iššūkiui?
Be to, tu niekad neišsinuomosi nuosavo būsto
už tuos pinigus, kuriuos gauni čia.
Na, pagalvojau, kad ištekėsiu už turčiaus, supranti, kaip visos kitos.
Taip, tai kur kas geresnė mintis.
Padaryk man paslaugą ir nesakyk Kupui apie perimenopauzę.
Tau nėra ko gėdytis.
Ne, žinau.
Tiesiog jaučiu,
kad senstu, o jis atrodo
vis geriau ir geriau.
Sveikas, Barni. Čia vėl aš, Kupas.
Tikėjausi sutikti tave klube, deja, man nepasisekė.
Paskambink man. Mums reikėtų pasikalbėti.
Taip, malonu girdėti.
Taip, tik norėčiau jus įspėti,
kad neturiu mokytojavimo patirties.
Žinote? Puiku.
Taip, koncertuoju ten keturis vakarus savaitėje.
Taip, gerai.
Taip, aš ateisiu.
Gerai. Viso.
Apie ką čia kalbėjai?
Apie tai, kad tapsiu muzikos mokytoja.
Mokysi groti gitara?
Ne. Meifildo mokyklai reikia pakaitinio mokytojo iki metų pabaigos.
Meifildo? Bet tu nesi dirbusi mokytoja.
Tą jiems ir pasakiau.
Bet Mel jau kalbėjosi su mokyklos direktore,
ir, kaip suprantu, ji girdėjo mane dainuojant „The Tap“, tad…
Mane pakvietė pokalbiui.
Smagu girdėti.
Gražiai atrodai. Kur eini? Į pasimatymą?
Ne. Į vakarėlį.
Pas ką? Aš juos pažįstu?
Ne. Tiesą sakant, aš nė pats nepažįstu. Nori kartu?
Galiu eit šitaip apsirengusi?
- Ne. - Tada ne.
- Esi tikra? - Taip. Griežtas ne.
Vienas iš mūsų šito pasigailės.
Na, tikriausiai tu.
Ne, tikriausiai tu.
Na, ne, tikrai tu.
Tikrai tu. Iki.
Iki!
Tikrai tu.
Čia labai gražu.
Viskas suderinta labai apgalvotai.
Tinkas, grindys, visa apdaila – originalus mūras.
Kaip sekas? Labukas.
Ar kas nors jau matė vakarėlio šeimininką?
Nekantrauju su juo susipažinti.
Jis turbūt nuplikęs ir bjaurus.
Matei jį?
Ne, bet jis tikrai nori kažką kompensuoti.
Savo turtais?
Mel, Torė jau gavo atsakymą iš Prinstono?
- Šiomis dienomis turėtų gauti. - Tai šitaip ištampo nervus.
Net neįsivaizduoji.
O kaip sekasi Čelsijai, Džulse?
Čelsija pasirinko Djuko universitetą.
Mudu su Bredu nebūtume jo rinkęsi,
bet jie turi stiprią teniso komandą, būtent to Čelsija ir norėjo.
Šaunu.
- Pala, ten jis? - Malonu susipažinti. Gražaus vakaro.
- Gėrimai ten. - Ačiū.
- Sveikas. Kaip sekas? - Tai jis.
Buvai teisi, Siuze. Jis iš tikrųjų bjaurus, tiesa?
Aš neišspirčiau jo iš lovos, net jei jis joje valgytų krekerius.
Mano lovoje jis valgytų ką kita.
Taip, supratau.
Turbūt jo pimpis mažas.
Garantuotai.
Damos! Sveikos atvykusios.
Ouvenas Ešas. Draugai vadina mane Ešu. Ačiū, kad atėjote.
Jūsų namas – tiesiog įspūdingas.
Ačiū.
Juk kas nors turi kompensuoti mano mažą pimpį.
Ar ne?
Tai buvo…
- Atsiprašau. - Taip, tai… Nieko tokio.
Gerai. Kuo tu vardu?
- Ketė Reznik. - Kete, malonu susipažinti.
Atsiprašysiu. Gero vakaro.
Nekantrauju su jumis visomis susipažinti.
Sem! Atėjai.
Čia labai gražu.
Kaip tau pavyko taip greit apsisukti?
Man pavyko? Aš turiu komandą.
- Na, žinoma. - Eime, įpilsiu tau išgerti.
Ačiū, bet užsukau tik pasveikinti tavęs.
Aš neliksiu.
Ką? Kaip suprast „neliksi“? Žinoma, kad liksi.
Esi vienintelė mano draugė Vestmonto gyvenvietėje.
Negali palikt manęs vieno su tais visais žmonėmis. Nagi.
Tu patiksi tiems žmonėms, bet aš paprasčiausiai
neištversiu tų visų mane smerkiančių žvilgsnių.
Tu joms nepatinki.
Sudeginau keletą tiltų.
Na, imk pavyzdį iš to, kuris pavertė degantį tiltą menu,
ir žinok, kad visada yra kitas kelias.
- Nagi, tik vieną taurę. - Ne. Taip, aš jau eisiu.
Esi tikra?
Ne.
- Durelės. - Ačiū.
- Dieve. Atsiprašau. - Atleiskit.
Sveika.
Gali nesijaudinti, aš išeinu.
Aš ir nesijaudinau.
Man labai palengvėjo.
Nieko nepapasakojai apie susitikimą su mano tėvu.
Tas žmogus tiesiog negali nuslėpti savo nusivylimo.
Tavimi?
Tavimi. Kad ištekėjai už manęs.
Ne, tiesiog tokia jo veido išraiška.
Jis sakė ką nors konkretaus?
Ko tu taip nerimauji?
Šiaip sau.
Be to…
pasakysiu ne į temą, bet aš laukiuosi.
Tu…
Esi tikra, kad jis…
Jis yra mano, taip? Aš…
Gal jauti…
Gal jauti, kad bus berniukas?
Vesk mane šalin nuo tos žuvies, bliamba.
- Aš negaliu. - Gerai.
Labas.
- Sveikutės. - Ką tu pamanei?
Galiu pasiskolint ją minutėlei?
Atsiprašau. Taip, tik…
- Sėkmės. - Sveikutis.
Klausimas…
Kodėl man nieko nesakei apie mokytojos darbą Meifilde?
Tu nesi muzikas.
Ali toks grafikas netinka.
Iš kur tu žinai?
Jai puikiai sekasi, ar ne?
Taip, ir aš norėčiau, kad ir toliau taip būtų.
Ji ne vaikas, Kupai.
Ji yra keturiasdešimtmetė moteris, kuri nori kurti savo gyvenimą.
Ji susimaus.
Galbūt. Bet galbūt leisk jai tai padaryti.
Pirma turėjai pasitarti su manim.
Nenorėk atstoti jai tėvus.
Tiesiog būk jos broliu.
Ačiū už tokį visiškai neprašytą patarimą.
Jėzau.
Gerai.
Na, ji labai maloni.
Visiems, tik ne man.
Ouvenas Ešas, kaip suprantu.
- Tiesiog Ešas, prašau. - Malonu susipažinti…
Endrius Kuperis. Kupas.
Kupai. Tavo reputacija eina pirma tavęs.
Na, turbūt tai mano kryžius.
Kryžius? Patikėk manim,
visos patirtys, kurios tampa iššūkiu,
kelia grėsmę ir pažemina tave –
būtent dėl jų verta gyventi.
Nes jei bandysime išvengti realybės ir pulsime į beprasmę užmarštį,
nebematysim priežasties nė užpakalio iš lovos pakelti.
Tu buvai suimtas už žmogžudystę.
Ar daug žmonių galėtų tuo pasigirti?
- Nebent žmogžudžiai. - Taip.
Ar yra ponia Eš, kuriai turėčiau padėkoti?
Ne.
Išsiskyręs?
Našlys.
Jėzau. Užjaučiu.
- Ne. Ačiū. - Dieve…
Praėjo aštuoneri metai, bet kasdien jos ilgiuosi.
Bet galiu pasakyt, kad ta moteris išmokė mane gyventi.
Na… Kuo tu užsiimi?
Importo ir eksporto operacijomis. Krovinių konsolidavimu.
O tu? Spėju, dirbi su finansais.
Taip. Turiu nedidelį šeimos verslą.
Miglotas užsiėmimas.
Kaip importas ir eksportas.
Tuščia taurė. Šitaip negerai.
Galima dvi taures viskio? Puikus viskis.
Ačiū.
Pažįstu tą žvilgsnį.
- Tikrai? Ir tu turi dukrą? - Taip. Turiu.
- Taip, sunkus reikalas. - Ir bus tik dar blogiau.
Yra ko laukti.
Labai norėčiau tave pagirti. Man patiko žiūrėt, kaip tu žaidi.
- Tavo forma… Klausyk… - Ne.
…kiekvienas tavo judesys, kiekvienas metimas buvo nepakartojamas, bliamba.
- Ačiū, žmogau. Dėkui. - Nemeluoju.
Beje, aš užsirašiau į tavo sporto klubą.
Man ten viskas labai patinka. Gera atmosfera. Ir pasiūlymas – puikus.
Gal planuoji atidaryt daugiau klubų?
Ką tik gavome finansavimą dviem naujiems klubams.
Dviem klubams? Tau reikėtų sparčiau plėstis.
Klausyk, tik noriu pasakyt, kad dabar pats palankiausias metas.
Esi visų mylimas sportininkas. Dalyvauji TV laidoje.
Mačiau tą naująją laidą. Ji žiauriai gera. Tu dar labiau išpopuliarėsi.
Kalbant apie sporto klubus. Žinai, velniop bankus.
Kam tie visi šūdini įsipareigojimai? Aš investuosiu į tave.
Į tavo prekių ženklą. Iki kitų metų galėtume atidaryti 40 sporto klubų.
Dar po metų šis skaičius sieks kone 250.
- Eina šikt. - Taip.
- Ką, aš pernelyg skubinu? - Truputį.
- Viskas gerai. - Gerai.
Aš užsivedu. Mane pagauna entuziazmas.
- Tau teks mane pristabdyti. Klausyk. - Tam ir esu. Man tai patinka.
Aš žinau, kaip tai padaryti. Aš turiu išteklių.
Jei norėtum plėstis visoje šalyje, skambink man.
Mielai prisijungsiu.
Žmogau, aš visuomet atviras naujai verslo galimybei.
Žinau. Apžiūrėk mano vonios kambarius.
Šiame name yra penkiolika tualetų ir visuose – „Luxos MT“ klozetai.
- Liaukis. - Visuose iki vieno.
Mano sielos bičiulis.
Na, pats laikas tai padaryti, nes gamta šaukia.
Už daugiau sporto klubų.
Už daugiau. Daug daugiau. Daugiau nei du.
- Nagi. Plauk į platesnius vandenis. - Taip.
Plaukiu.
Oficialiai mes nepažįstami.
Barnis Čojus. Aš tvarkau Niko pinigus,
kaip ir dar kelių turtingų žmonių iš šio rato.
Mielai padėsiu, jei ko prireiks.
Puiku. Visos paslaugos vienoje vietoje. Man tai patinka.
Barnis, taip?
Taip, na, leisk man apsiprasti,
ir mudu būtinai pavakarieniausim.
Aš dairausi naujų galimybių.
- Esu tas, kurio tau reikia. - Puiku.
Pirmyn Nesustok
Nagi Pašok roką
Paklausyk Nebijok
Nebijok Mergyt, nebijok
Tau pavyks
Nebijok Ir pašok
Tau pavyks Nebijok
Pirmyn Nebijok
Šok ir nesustok
Pirmyn ir atgal, nagi
Į kairę, į dešinę, nagi
Sukis dabar į kitą pusę
Šok, kol pritrūks kvapo
Kodėl šįvakar nėra Lizos?
Žinai, ji darosi asmenukes Milane, Paryžiuje ar…
Vis dar?
Taip. Pasirodo, mados savaitė trunka ilgiau nei savaitę.
Mielasis, atneštum man dar vieną kokteilį?
Gal jau einam namo?
Gordi, atnešk man dar vieną gėrimą.
Be manęs.
Tiek to. Atsinešiu pati.
Diana, liaukis.
- Gerai. Ne! - Einam namo.
Diana…
Visuose vakarėliuose ateina akimirka,
kai šeimininkui tenka nuspręsti, ar vakarėlis jau baigėsi…
ar tik prasideda.
Visi čionai!
Įjunkit muziką!
Kas čia vyksta?
Maniau, mes pykstamės.
Nesipykstam.
Bet jei pyktumėmės, tu…
- Ne, Kupai. - …tu pralaimėtum.
- Ne! - Taip.
- Kupai, tu… - Iki.
Tu manęs vengi.
Teko daug ką suvirškinti.
Taip.
Kodėl negrįžai į Beilio firmą?
Tiesa ta, kad pats nežinau.
Aš priėmiau pasiūlymą
ir esu tikras, kad nuoširdžiai to norėjau.
Bet man kažkas nutiko, kai išėjau iš to pastato.
Aš pamaniau, kad jei priimsiu pasiūlymą,
viskas bus taip pat, kaip buvo.
Kad gyvenimas grįš į senas vėžes.
Tau tos vėžės nepatiko?
Maniau, kad patiko.
Pasirodo, kad ne.
Na, tai skamba labai egzistenciškai.
Nežinau, ar tai išmintinga,
ar tiesiog kreti nesąmones,
bet, kaip ten bebūtų…
Priimk ir mane.
Ką? Kodėl?
Nes dėjau ant savo uošvio.
Aišku.
Greisė laukiasi.
Taip.
Sveikinu.
Susidėti su Barniu buvo kvaila mintis.
Bet tą vakarą, kai sėdėjome permirkę iki siūlo galo,
smagiai gurkšnojome aukščiausios rūšies viskį
ir žiūrėjome į šėliojančius draugus ir kaimynus,
visa tai priminė siautulingą F. Skoto Ficdžeraldo sapną.
Pirmą kartą po ilgo laiko man atrodė, kad ateitis, na, teikia vilčių.
Gal tai nulėmė nuskausminamųjų ir alkoholio kokteilis,
gal paprasčiausiai mano kvailumas,
bet tą akimirką buvau tiesiog apgirtęs ir tuo patikėjau.
Išvertė Laima Banionienė