Promiň za zpoždění.
Kde jsou děti?
Když jsem odcházela, Hunter se na terase muchloval s iPadem
a Tori si jako o život objednávala jídlo.
Zamluvil jsem nám večeři.
A co naděláš?
Plány občas krachnou.
- Zdravím, dám si negroni, prosím. - Jistě.
- Hezky. - To piju na dovolených.
Já myslel, že spíš přemíru rosé.
Jo, negroni vlastně piju spíš na rozlučku s dovolenou.
- Návrat stojí za prd. - Nechci domů.
Brod je ještě daleko.
- Co? Díky. - Negroni. Ať chutná.
To je moje filozofie.
Páni, Coope, to je velký moudro.
Víš, že to nic neznamená, ne?
Po druhým negroni to pochopíš.
Možná přejdu na mezcal.
Známá poslední slova.
Však budou další.
Poslední slova?
Ne, podobný dovolený.
Myslíš?
- Brod je ještě daleko. - Panebože. Nech toho.
Přemýšlej. Hodně jsme pokročili,
že děláme tohle.
Když zrovna nespíme s kamarády.
- Ty dřív. - Obvinili tě z vraždy.
Pravda.
- Dáte mi další? - Ty jo.
Sí, señora.
- To jsi vypila rychle. - A zdaleka nekončím.
Je nám 50, Coope.
Ach jo.
Věřila jsem, že budu mít život srovnaný, ne že budu začínat od nuly.
Hele, loni touhle dobou mi hrozil doživotní trest ve vězení.
Mohli jsme přijít o všechno, tak myslím, že dobrý.
Takže sis vlastně jenom snížil laťku.
Laťku jsem zrušil. Neexistuje.
Pojďme se hodně, hodně, hodně opít.
Dobře.
Přerušila jsem něco?
Vůbec ne.
Sedíš a piješ, tak se to nabízí.
- Nebyla můj typ. - Kecy.
Do té bych šla i já.
Vážně?
Na to sice nejsem připravenej,
ale můžu s tím něco udělat.
- Jsme přece dospělí. - Leda ve snu.
- Ten znám. - Nechci ti to kazit.
Nekazíš. Nic mi nekazíš.
Jsi na dovolené.
- Jestli to chceš, tak hurá do toho. - Nechci.
Děcka nikde, je to tvůj poslední večer.
A my dva jsme se celou dobu zvládli spolu nevyspat.
- Takže dobře my. - Dobře my.
Jsme v Americe.
- V Mexiku. - Ona je sexy, ty jsi zachovalej.
Tak dík.
Jestli si chceš vrznout, tak si vrzni.
Kdybych to chtěl, už by k tomu došlo.
Je to tak snadný, jo?
- No, tak já půjdu. - A kam?
Co se přihodilo?
- Nic. Nic jsi neudělal. - Ne?
- Sice to říkáš, ale… - Nebudu tady sedět a…
dělat kazišuka.
Konverzace se stočila někam jinam.
Ale tak to prostě je.
Hele, sehnal jsem stůl ve Flora Farms.
Víš, jak to bylo složitý?
Plány občas krachnou.
Jet na dovolenou s ex mi předtím přišlo nemyslitelné.
Ukázalo se, že to bylo oprávněně.
Ale dokonce ani další nepochopitelná hádka s Mel
mi nezabránila v tom, abych si užíval, že piju whisky
na pláži v pětihvězdičkovém rezortu, když jsem mohl být na 25 let ve vězení.
Vzato kolem a kolem jsem na tom byl dobře.
Takhle to dopadá.
Zatknou vás za vraždu. Zprostí vás viny.
Nabídnou vám bývalou práci, ale vy jdete jiným směrem
a spálíte za sebou mosty.
Takže se z dočasného zdroje příjmů stane zdroj primární.
Musíte hrát vyšší ligu.
Usmíříte se.
Válečnou sekeru zakope přísun peněz.
Ale ve městě, kde dělat dojem znamená první poslední,
musíte držet krok.
Třeba mít kancl na Manhattanu, kam chodíte do práce.
Což střídavé péči pomůže dát opět řád.
Jdeme.
A když vám život přijde snesitelný, užijete si, že jste single.
Držte se.
Čeká nás drsný počasí.
Musíme to vymyslet.
Podpálíme dům.
To znamená večery ve městě.
A noci doma.
Nevíte, zda to je zatčením za vraždu či zproštěním viny,
ale celá tahle hloupá příhoda vám zvýšila společenskou prestiž.
Sam Levittové až tak ne.
Právník jí snížil trest na tučnou pokutu a veřejné práce.
Vyšla z toho dobře, ale ve Westmont Village platí jiný zákon.
A tenhle soud nemá slitování.
Mám se nejlíp za dlouhou dobu.
Rodinná situace je plus minus funkční.
Dětem se daří.
A pokud se najdou chvíle, kdy vás bolest z rozvrácené rodiny dohání,
tehdy se hodí ty večery, o nichž jsem mluvil.
Pokud se nezadaří, mám skotskou a klasické filmy.
Zase je vám příjemně.
Vše je pod kontrolou. Jste v bezpečí. Hýříte optimismem.
A z bolestivých zkušeností již víte,
že v tuhle chvíli vás osud pořádně kopne mezi nohy.
NA PRODEJ
Pane Ashi. Dobrý den. Reenie Hudsonová. Mluvili jsme spolu.
- Dobrej, jak je? - Dobrý den. Pěkné auto.
Jste na auta?
- Ani ne. - To jen aby řeč nestála.
- Pardon. Díky. - Jasně. Až po vás.
Dobrý den.
Zdravím. Vy jste ta makléřka?
- Ano. Samantha Levittová. - Owen Ashe.
Jako makléřka nevypadáte.
- Aha. - Myšleno v dobrým.
Jsem nová.
- Ahoj, Reenie. - Ahoj, Samantho.
Pane Ashi, chcete provést?
- Stačí „Ashi“. - Dobře, Ashi.
Jo, to bych byl moc rád, ale nechci mrhat vaším časem,
protože tenhle barák nekoupím ani omylem.
To bylo rychlé.
Je prostě moc malej. Jakože fakt malej.
Když tu stojím, tak…
Přijde mi, že už je to vlastně celý.
Chci dům, kde můžu zabloudit.
A tohle… No některý ty designový prvky…
Fuj.
No prostě nevím.
Jasně jsem řekl, že hledám něco většího.
Něco, co má šmrnc. Něco zajímavýho.
- Ale tenhle dům prostě vůbec… - Je můj.
Je váš?
To bych rád věděl, než jsem přijel.
Nevěděla jsem, jestli vám to řekla, vzhledem k…
k okolnostem.
K okolnostem?
Reenie opatrně odkazuje na to, že tady loni zemřel můj manžel.
Aha. Tak to jo. Upřímnou soustrast.
Děkuju.
Žena zemřela před osmi lety, tak vítejte v klubu.
- Upřímnou soustrast. - Díky.
Jak zemřel?
Sebevražda.
- Tady doma? - V podstatě tam, kde stojíte.
Moment. To je ten dům. Tamto?
Bylo to ve zprávách. Zatkli vás.
- Ano. - Jste nebezpečná žena.
- Taky jsem měl pár potyček se zákonem. - Tak vítejte v klubu.
Asi jo.
Dobře, pane Ashi,
- měli bychom jít. - Jo.
Poslyšte, Samantho,
proč mi ukazuje tenhle barák, když hraju úplně jinou ligu?
Je to taktika.
Taktika?
To není pravda.
Další domy, co vám ukáže, budou vypadat o to větší a lepší.
- Ne. - Chápu.
Ráda klienty obeznamuji s celým trhem,
než se zavážou ke koupi.
Vy to děláte taky?
Těžko říct.
- V tomhle městě mi nikdo prodej nesvěří. - Co? Proč?
Jo aha. Kvůli tomu odsouzení za zločin.
Bylo to sníženo na pár přestupků.
- Super. To vám přeju. - Díky.
- Dáte mi minutku? - Jasně.
- Reenie. - Ano?
Můžeme si chvíli promluvit?
Tamto je 750S, že?
- Jo. - Dobré auto.
To je.
Poslyšte…
Myslím, že potřebuju makléřku.
Měla byste dnes čas?
- No? - Ahoj.
Inzeruješ sídlo na Bisbeeově?
- Jo, ale to nejde. - Dostaneš nás tam za deset minut?
- Dobře. Já to měla v plánu. - Prima. Můžeme.
Fajn. Pojedeme mým autem.
- A, Samantho… - Sam.
Dobře. Sam.
Zajímalo by mě, kolik domů už jste prodala.
Včetně tohohle? Ani jeden.
Výborně.
SOUSEDSKÁ TAJEMSTVÍ
Jsem Jeff Pratt ze školního výboru Princetonu a povedu s vámi rozhovor.
Rozumím.
- Vaše rodiče znám. Daří se jim? - Ano.
- Jo. - Jo.
Takže, Tori. Povězte mi, proč Princeton.
Kromě toho, že tam chodili vaši.
To jako důvod nestačí?
No, tak to řeknu jinak.
Co očekáváte, že byste u nás za ty čtyři roky získala?
A vy děláte u nich na fakultě?
- Prosím? Ne. - Že jste řekl „u nás“.
- Pardon. Řečnický obrat. - Aha.
Nemusíte být nervózní.
Jsme tu sami a jen si povídáme.
Nejdřív ze všeho, Jeffe,
bychom asi měli vzít na vědomí, že tenhle rozhovor je jenom pro forma.
Jsem dítě rodičů, co tam studovali. A můj táta školu pravidelně sponzoruje.
A sponzoruje ji z důvodu,
ze kterého svoji alma mater podporuje plno absolventů.
Chtějí pro svoje děti zajistit místo.
Ruku na srdce, lze podporovat smysluplnější charity.
Ve jménu kapitalismu jste zničili Zemi, ale místo toho, abyste to napravili,
nakrmili hladové či ubytovali bezdomovce, rozdáváte miliony 300letým institucím
prolezlým rasismem, antisemitismem a sexismem,
abyste vychovali další generaci
privilegovaných bohatých dětí, která bude dál drancovat
ten zbytek zdrojů naší planety,
zatímco spodina začne válčit o paběrky.
Takže děkuju za váš čas,
ale buďme upřímní.
Oba víme, že mě tam vezmou,
protože jste k tomu vytvořili systém.
Já nic nevytvořil.
Pardon.
Řečnický obrat.
A taky tenis.
- Prosím? - Chtějí mě i na tenis.
Tím jsem asi měla začít.
Tak to už je lepší!
- Kolik? - Dvacet milionů.
- Ale určitě se dá smlouvat. - Beru ho.
Dobře.
- Za plnou cenu? - Jo. Hotově.
Ale chci ho už v pondělí.
- V pondělí? - Jo.
Potřebujeme týden na smlouvy.
Pak provedete inspekci.
Zítra sem na obhlídku pošlu tým lidí.
Papíry pošlete mému právníkovi. A blahopřeju.
Váš první prodej.
Čímže se to živíte?
„Na kolik let se volí senátoři?“
Na šest.
Dobře.
Jmenuj pět z původních 13 států.
Kolonií.
New York, New Jersey,
Connecticut, Massachusetts,
Rhode Island, Delaware,
New Hampshire,
Maryland, Virginie,
Pensylvánie, Georgia.
To je 11.
Co jsem vynechal?
- Jak to víš? - Dost koukám na Jeopardy!
Zkus hádat.
No?
Zásuvka plná náramků LOVE od Cartiera.
Každá ženská v tomhle městě jich nosí nejmíň deset.
Nechápu to. Stejný šaty by si nevzaly,
ale tohle musí mít všechny.
Jako by to byla povinnost.
Mám ti jich pár vzít? Jim chybět nebudou.
Do jejich klubu nechci.
Víš? Akorát najdi to pero.
Je v pracovně za hlavní ložnicí.
Severní a Jižní Karolína.
- Co? - Ty zbylý dvě kolonie.
Aha. Ty se teda předvádíš.
Ve stole není.
Trefa. Zásuvka plná per.
Určitě by takovou cennost měl v takovým binci?
Podle Natalie podepíše kontrakt, dostane drahý pero a dá ho do zásuvky.
Asi je to jeho rituál.
Tak jo.
Mám ho.
Plnicí pero Etoile de Montblanc Joailliere.
Pro celý svět jich vzniklo jen 15
a tato limitovaná edice je celá z 18karátového růžového zlata.
Zdobí je hnědé diamanty
a hrot prý klouže po papíře lépe než kolečka RIMOWA.
Není to jen pero,
ale prestižní umělecké dílo s cenovkou 165 000 dolarů.
Nevím, co je horší.
Že dá někdo za pero tolik peněz, nebo že ho hodí do zásuvky se 30 dalšími.
Tak či tak si majitel zaslouží o něj přijít.
- Sakra. - Co je?
Ten krám spadl. Počkej. Zvednu ho.
Mám ho.
Coope? Co se stalo?
Coope?
Co je?
Ruplo mi v zádech.
Bolí to jako prase.
- Nemůžu se hnout. - Jak to myslíš?
- Pojď sem. - Nemůžu se hnout.
Ležím na zádech.
Děláš si legraci?
Zní to, že si dělám prdel?
Do háje. Dobře. Jdu tam.
Ne!
Záda mě chytají od doby, co si mě podali ti zloději umění.
Pomáhá mi mix prášků na bolest a léků na uvolnění svalů
a za pár dní jsem v pohodě,
ale pár dní jsem neměl.
Majitelé se měli vrátit ani ne za dvě hodiny.
Vymýšlel jsem historku, proč tady u nich ležím na podlaze,
ale nic mě nenapadalo.
A sakra. Musíme pryč.
Dobře, tak mi pomoz vstát.
- Jo. - Prostě…
Tak to vůbec.
- Promiň. Dobře. - Sakra. To ne.
Bože, ty jsi těžkej jak slon.
- Nepohnu s tebou. Můžeš se plazit? - Ne, ani překulit.
- To je děs. - Dej mi chvíli.
- Tu nemáme. - Tak odejdi.
- Něco vymyslím. - Neodejdu.
Nemůžu se pohnout.
- Někomu zavoláme. - Ne.
Nepohneš se!
- Sakra! - No tak, Coope.
- Musíme někomu zavolat. - No nekecej.
Ale komu?
A tohle je kurva co?
Vysvětlím později. Můžeš mě zvednout?
Vysvětlíš, co děláš s Nickovou služkou na zemi nějakýho domu?
S Elenou.
Já vím.
Dotaz. Čí dům to je?
- Hemmingových. - Ty je znáš?
Neznáme je.
„Neznáme?“ My?
- My? Vážně? - Mohl bys pospíšit?
- Musíme pryč. - Jedna věc
a pardon, jestli jsem to nepochopil,
ale jsme tady bez dovolení?
- Ano. - A proč?
Hele, přijdou co nevidět.
Můžete ten kvíz dohrát jindy?
Kvíz?
To bylo vtipný. Je vtipná. Kdo by to řekl?
Barney! Prosím tě!
No dobře.
Vezměte levou, já pravou. Na tři.
- Raz, dva, tři. - Dva…
- Kdy sestra přijde domů? - Bude hrát ještě pár hodin.
- Fajn. Máš na to prášky? - Jo, nahoře.
Flexeril a Percocet. Dones oba.
Jo.
Místo toho, abys přijal zpátky svůj flek u Baileyho Russella,
pozici, kde bys dostal osmicifernej plat a bonus,
tak vykrádáš domy s Nickovou služkou?
- S Elenou. - Vím, jak se jmenuje.
- Takže spolu určitě i… - Cože? Ne. Co?
No jasně. To by totiž…
Právě to by na tomhle všem bylo to ujetý.
Je těžký to pobrat.
Nic nepobírám.
Víš proč? Protože to vůbec nedává smysl.
Pokud by tady šlo o nějakej tvůj fetiš, tak v pohodě.
Ne „v pohodě“, ale aspoň bych to dokázal pochopit.
Ale jestli to tak není, tak o co jde?
Je za tím nějaká komplikovaná, třífázová krize středního věku?
Rozvod nestačil. Přijít o práci nestačilo.
Zatčení za vraždu taky nesta…
Panebože.
Levitta jsi zabil ty?
Ne. Co to meleš?
Nevím, co to melu!
Nejlepší kámoš mi právě řekl, že vykrádá domy na předměstí.
Jak to pak prodáváš? Máš na to někoho?
Ne. Víš ty co? Ne.
Mlč. Nechci to vědět.
Moment.
Coope.
Ti chlapi, co tě zmlátili…
co mě srazili autem…
To souviselo s tímhle?
Mohli mě zabít, vole.
- Já myslel, že už je to za náma. - A já, že nekradeš.
No konečně.
Díky.
- Co je? - Ale nic. Jenom…
Těším se, až mi o vás povypráví.
Máte se mnou problém?
Jistě že mám.
- Jako se vším tímhle! - Neřvěte na mě!
Neřvu na vás! Řvu tak obecně!
Slyším tady jenom vás.
Lidi! Ticho! Krucinál.
Musím hned pryč.
Barney.
- Barney. - Co je?
Díky, žes pro mě přijel.
Vyliž si, Coope.
Vyliž si prdel.
Kurva!
To proběhlo líp, než jsem čekal.
- Já vím. Nejde… - A oni jakože… Jo.
Děkuju.
Dejte nám chvíli. Díky.
- Asi nás tu nechtějí. - Jo.
Možná by už rádi zavřeli.
Co je?
Nepamatuju se, kdy naposledy mě bavilo si s někým jen tak povídat.
Dneska jsem mimořádně zábavnej.
- Aha. Fakt, jo? - Jo, vytáhl jsem svoje trumfy.
- Takže odteď to půjde z kopce? - Jo, tak nějak.
Ach jo.
Když se člověk s někým rozvádí,
hrozně se soustředí na zrušení samotnýho manželství
a opomíjí při tom následný komplikace.
A když nevyhnutelně přijdou, tak tě to srazí na kolena.
Takže byly komplikace?
Dalo by se to tak říct. Jo.
Ale překonalas je.
Dělám na tom.
A co on? Zapomnělas už na něj?
Na koho?
Zapomněla.
Absolutně. Úplně.
Takže jsi rozpolcená.
No, já to vidím tak,
že kdybychom věděli dopředu, jak bude rozvod komplikovanej,
emocionálně, finančně, logisticky,
tak bychom to všichni vzdali a setrvali v tom blbým svazku dál.
A kde bychom skončili?
- Ne tady. - Správně.
A když už tady jsme, tak si říkám…
co bude dál?
- Počkej. - Co je?
- Promiň. - Ne. To je dobrý.
V pořádku?
Jo, promiň. Nějak mi není dobře.
- Bože. To nic. To je… - Prostě…
Udělal jsem něco?
Přísahám, že se tě nechci zbavit.
- Dobře. - Tenhle program se mi zamlouval.
- Aha. - Ale…
Hele, nic se neděje.
Zavezu tě domů.
Jsem doma!
Pokud je tady někdo svlečenej nebo se s někým muchluje,
tak se podle toho zařiďte. Hned.
Ahoj, zlato.
Ahoj, mami.
Kde je Morgan? Neměla dneska přijít?
Ne. Jsem tu sám.
- Ahoj. - Pohádali se.
Ne, nepohádali.
Mně to tak znělo.
Tak to je na houby.
- Kdo by se hádal s takovým krasavcem? - Ale ty jsi zaujatá.
Podle Morgan jsem kretén.
Rozčtvrtím ji.
Co tvoje rande?
Asi s randěním skončím.
- Jo? Já taky. - Perfektní. Můžeš se mnou bydlet navěky.
Postaráš se o mě, až budu stará a nemocná.
Dobře. Ale přebalovat tě nebudu.
To chápu.
Můžeme si pořídit milion koček.
Bude to skvělý.
Největší samotu pocítíte,
když potřebujete pomoct vstát z postele.
Záda už sice byla lepší, ale pořád bolela jako blázen.
Přestože jsem to chtěl hodit na tu loňskou nakládačku,
ošklivou pravdou je, že mám špatná záda
a zmenšující se měchýř. Střední věk stojí za prd.
To nové místo je krásné.
Gratuluju.
Děkuju.
„Luxusní apartmá v nebesích.“
Co prosím?
To je z The Jeffersons.
Vzpomínáte? Byl to televizní pořad, když jsem…
Ale to je jedno. To je…
Grace má o tebe starost.
Není důvod, takže…
To bychom tu neseděli.
Špatný rok může zažít každý.
Tvůj obchodní model má chyby.
Nesprávně řídíš riziko. Jsi příliš závislý na pár klientech.
Když někdo bude mít špatný rok, tak tě to semele.
Při vší úctě,
umění spravovat majetek tkví v tom, že si člověk klienty vybírá. Jako akcie.
Dělám odborná rozhodnutí na základě široké škály dat.
Třeba Nick Brandes, můj asi největší klient,
teď podepsal velkou smlouvu.
A co kdyby tě opustil? Nebo ho srazilo auto?
Pane Parku…
Spoléháš, že budou vydělávat ostatní, než abys vydělával sám.
Peníze si vydělávám…
poskytováním hodnotné, exkluzivní služby.
Mám kontakty napříč celým finančním sektorem.
Na to, co máš, pracuješ dost málo.
Říká muž, co zdědil firmu po tátovi.
Nemám syny, abych udělal totéž.
- Ale Grace… - Ona nechce.
Chce to…
pro tebe.
Takže mi nabízíte práci?
Vždyť mě moc nemusíte.
To je pravda.
Dobře. Budu o tom přemýšlet.
Co záda?
Lepší se to. Díky.
Pošlu tě za svým terapeutem Kimoem.
Po operaci mi rehabilitoval koleno. Má zlatý ruce.
Zrovna mi píchli Toradol, takže mi teď nejvíc pomáhá tohle.
Taky možnost.
Jo.
Měl jsem vyhřezlou plotýnku. Pamatujete?
To bylo něco. Do toho jsem dost zabředl.
Akupunktura, kmenový buňky a tak.
Myslel jsem, že je s golfem konec.
Když jsme neprobírali finance, sport ani financování sportu,
věnovali jsme plno času narůstajícímu seznamu našich zranění.
Byli jsme v určitém věku. Do jisté míry bývalí sportovci.
Nevyhnutelné chřadnutí těla jsme řešili v soukromých klinikách,
pomocí nových léků, cvičitelů a tím, že jsme to probírali až do úmoru.
Patřili jsme prostě do dalšího klubu.
Hele, pozvali vás na párty do té rezidence na Bisbeeově?
Jo.
Kdo to vlastně je?
Owen Ashe.
Údajně vydělal balík v logistice. Za barák zaplatil inzerovanou cenu.
Dvacet milionů. Hotově.
- Ježíši. - To čumím.
Hraje jinou ligu.
Sám si uspořádá uvítací večírek.
Zní jako kretén.
No nevím.
Je to jak z Velkýho Gatsbyho. Může to být zábava.
Víš, jak to skončilo?
Ten barák údajně prodala Sam Levittová.
Fakt?
To jí přeju.
Přeješ?
Znesvětila tělo svýho muže a na tebe narafičila vraždu.
Fakt? Už je to tak dávno.
Prodej toho baráku se jí povedl.
Nejspíš si na provizi rozdělila kolik,
milion dolarů s tou realiťačkou?
Bože. Chtěla Coopa zavřít do basy a teď vydělává miliony.
To je ta slavná Amerika.
Jo.
Někdo říkal, že má být zase skvělá.
Hej. V klubu platí zákaz politiky.
Nový pravidlo?
Jsme svědky úžasného výkonu, který podává nová hvězda ligy.
Zajímají snad ještě někoho LeBron a Steph?
Klídek, Greeny.
- Prosím tě. - Jo, Mikeu. No tak.
Vyrovná se tomu, co nám King předváděl pravidelně celých 20 let?
No Sombor Shuffle neumí.
Aha. A co třeba bránit jako můj Kawhi?
Tak on je tvůj?
Jasně. Jsme legendy Spurs.
- Máme důkazy. - Ty koukáš na sport?
Nick je v televizi dva týdny. Koukám na něj.
Pojďme to spočítat.
- Na nic nezapomeň. - Už ne.
- Jedna sezóna… - Už ne.
Děje se něco?
Ne. Pokračuj v tom, co děláš.
Ale tam dole se nějak nic neděje.
Tak jo.
Šmarja.
Dobře. To nevadí, Barney.
Hej. Co se děje? Pověz.
Mám dělat něco jinak?
Vlastně jo.
Nedomlouvej mi schůzky s tvým tátou. Pořád vidím ten jeho namyšlenej obličej.
- Je těžký spát s jeho dcerou. - Já chtěla pomoct.
A když už ses teda zeptala, tak mi tak nemačkej koule, jo?
Čím míň, tím líp.
Krucinál.
Pamatuju.
Pamatuju. Jen klid, jen klid.
Jak bych mohla zapomenout?
Bylo to poprvé…
a naposledy, co jsme se potkali.
A teď už víš proč. Jsi nějak potichu.
Potichu.
Ne, mě neoblbneš.
Bolest není vidět, ale pořád sílí.
Znáš to ty i já.
Byla jsem trochu nesvá, ale když se pokusil, však víš…
- No? - …dostat dovnitř, tak jsem to věděla.
Aha. Menopauza.
Jo.
Nos to v kabelce.
Zvlášť když budeš spát s náhodnýma chlapama.
Nechápu. Ty s sebou nosíš lubrikant?
Jo. Musíš být připravená. A když beru ty léky, tak…
Jsem tam dole sušší než Údolí smrti.
I když bych moc ráda chtěla vědět víc,
napsala jsem ti proto, že jeden z učitelů hudby na Mayfieldu
odjede na turné, do konce semestru bude pryč
a potřebují za něj náhradu.
Nejsem učitelka.
Hudbou se živíš, to je ještě lepší.
Ne. Já nevím.
I když mám dobrej den, tak…
No na Mayfield se úplně nehodím.
Což není špatná věc. Protože fuj.
Říkalas, že chceš být nezávislejší.
- Jako terapeutka ti… - Nezaměstnaná terapeutka.
- Dobrovolně. - Jo?
Píšu totiž knihu.
O čem?
Tohle nedělej.
Teď mluvíme o tvé nezávislosti, na což je potřeba sebevědomí.
A sebevědomí přichází s činy.
Daří se ti. Bereš ty prášky.
Jsi usměrněná, chodíš do práce.
Jsi připravená na novou výzvu, ne?
A vlastní bydlení si z tohohle platu nikdy nepořídíš.
Napadlo mě provdat se za boháče, jak to dělají ostatní.
Jo, to je lepší nápad.
Jen o té perimenopauze prosím neříkej Coopovi.
Není se zač stydět.
Já vím.
Prostě mi přijde…
že já akorát stárnu, ale on…
je čím dál hezčí a hezčí.
Ahoj, Barney. Tady Coop. Opět.
Myslel jsem, že tě potkám v klubu, ale ono ne.
Zavolej mi. Musíme si promluvit.
Jo. To zní skvěle.
A doufám, že víte, že s učením nemám žádné zkušenosti.
Opravdu? Tak to je prima.
Hraju tam čtyři dny v týdnu.
Jo. Dobře.
Ano. Budu tam.
Dobře. Nashle.
O co šlo?
Že ze mě bude učitelka hudby.
Kurzy kytary?
Ne. Na Mayfieldu hledají do konce roku někoho na záskok.
- Mayfield? Nikdy jsi neučila. - Já jim to říkala.
Ale Mel šla za ředitelkou
a ona v The Tap viděla moje vystoupení, takže…
půjdu na pohovor.
Páni. Super.
- Sluší ti to. Kam jdeš? Na rande? - Ne. Na párty.
- U někoho, koho znám? - Ne. Neznám ho ani já. Chceš jít?
Můžu v tomhle?
- Ne. - Tak ne.
- Určitě? - Jo. Ani náhodou.
Někdo bude litovat.
Nejspíš ty.
Ne, nejspíš ty.
Ne, ty.
- Spíš ty. Čau. - Čau!
Budeš to ty.
Je to tady úžasné.
Ty juxtapozice jsou opravdu promyšlené.
Omítka, podlahy, příslušenství, vše je původní práce.
Jak se máš? Ahoj.
Viděl už někdo našeho hostitele?
- Jsem zvědavá. - Bude plešatej a šerednej.
- Vidělas ho? - Ne, ale něco si kompenzuje.
Jo, že má moc peněz.
Ozvali se Tori z Princetonu?
- Brzo ozvou. - To je nervák.
A jakej.
Co Chelsea, Jules?
Chelsea už je zapsaná na Dukeově.
S Bradem bychom vybrali jinak, ale mají skvělý tenisový tým, což Chelsea chce.
Dobrý.
- To je on? - Těší mě. Bavte se.
- Barů je tu víc. - Páni. Díky.
- Ahoj. Jak je? - To je on.
Pravda, Suze. Je ošklivej, co?
Jeho bych za vylizování talíře nenapomenula.
U mě by lízal něco jinýho.
Chápu.
Určitě má malý péro.
Rozhodně.
Dámy! Vítejte.
Owen Ashe. Pro kamarády jen Ashe. Díky, že jste přišly.
Máte úchvatný dům.
Děkuju.
Musí být. Kompenzuju si tím malý péro.
Že?
Jejda.
To bylo…
- Pardon. - Jo, to… V pohodě.
Dobře. Jak se jmenujete?
- Kat Resnicková. - Těší mě.
Omluvte mě. Bavte se. Prosím.
Těším se, až vás všechny poznám.
Sam! Přišla jste.
Vypadá to tu skvěle.
Jak jste to zvládl tak rychle?
Jak? Mám tým lidí.
- Jak jinak. - Pojďte na drink.
Díky, ale jen jsem vám přišla poblahopřát.
Nezdržím se.
Co? Jak to? Jistěže zdržíte. Jiného přítele ve Westmont Village nemám.
Přece mě tu nenecháte. Co?
Vy se jim budete líbit, ale já dneska nemám na to,
abych řešila ty opovržlivé holčičí pohledy.
Aha. Nemají vás rády.
Spálila jsem pár mostů.
Jakožto někdo, kdo pálení mostů povýšil na umění, vám říkám,
že lze přejít i jinak.
- Jeden drink. - Ne. Už půjdu.
Jste si jistá?
Ne.
- Máte otevřeno. - Díky.
- Pardon. - Pardon.
Ahoj.
Neboj. Jsem na odchodu.
Já se nebál.
To se mi fakt ulevilo.
Nemluvils o schůzce s mým tátou.
Ten člověk svoje zklamání prostě nezastírá.
Zklamání z tebe?
Z tebe. Že sis mě vzala.
Ale ne, on se tak tváří pořád.
Říkal něco konkrétního?
Proč to tak hrotíš?
Nevím.
Ale taky…
Což s tím vůbec nesouvisí… Jsem těhotná.
Že jsi…
Jsi si jistá…
A je moje, že? Já…
Přijde ti…
Přijde ti, že to bude kluk?
Chci pryč od té ryby.
- To se nedá. - Jo.
Ahoj.
- Ahoj. - Cože?
Můžu ji na chvíli ukrást?
- Pardon, ale… - Á jé.
- Zlom vaz. - Čau.
Dotaz.
Proč jsi mi neřekla o tom učení na Mayfieldu?
Nejsi hudebník.
- Ali takový program nezvládne. - Jak to můžeš vědět?
Daří se jí, ne?
Jo, a byl bych rád, aby v tom pokračovala.
Už není malá, Coope.
Je to 40letá ženská, co chce něco dokázat.
Ale tohle podělá.
Možná. A možná ji v tom musíš nechat.
Mělas s tím nejdřív přijít za mnou.
Přestaň ji hlídat.
Chovej se jako její bratr.
Díky za tu naprosto nevyžádanou radu.
Bože.
Dobře. Ach jo.
Zdá se, že je příjemná.
Na všechny kromě mě.
Owen Ashe?
- Jen Ashe, prosím. - Jé. Těší mě. Andrew Cooper. Coop.
Coop. Už jsem o vás slyšel.
To už se se mnou potáhne.
Potáhne? Věřte mi,
když vás něco otestuje,
ohrozí a poníží, nakonec pak díky tomu máte pro co žít.
Jinak bychom se tak utlumili léky, že už by nemělo smysl vstávat z postele.
Zatkli vás za vraždu. Kolik lidí to může říct?
- Většina vrahů. - Jasně.
Měl bych poděkovat i nějaké paní Ashové?
Ne.
Jste rozvedený?
- Vdovec. - Ježíši. Upřímnou soustrast.
- Bože. - Děkuju.
Je to osm let a chybí mi den co den.
Ta žena mě naučila žít.
No… A čím se vlastně živíte?
Import, export. Logistika.
Co vy? Asi finance?
Jo. Mám malou rodinnou firmu.
To je poměrně vágní.
Jako import, export.
Máte dopito. To nejde.
Dvakrát whiskey, prosím. Je fajnová.
Díky.
Ten pohled znám.
- Jo? Taky to máte doma? - Jo. Mám.
- Je to těžký. - Aspoň bude hůř.
Už se těším.
Musím vám vyseknout poklonu. Koukal jsem na vaše zápasy.
- Vaše forma… - Ne.
…všechny trojky, každej pohyb, vaše střely byly krása.
- Díky. To mě těší. - Jo.
Jsem členem vaší posilky.
Líbí se mi tam. Bezva prostředí. Super koncept.
Otevřete další?
Právě jsme dořešili financování dvou nových poboček.
Dvou poboček? Musíte mít vyšší cíle.
Dovolte, ale teď je vaše chvíle. Milujou vás jako sportovce. Jste v telce.
Novej segment „Off Brandes“ je bomba. Budete populárnější.
A co se týče tělocvičen, tak na banky se vyserte.
Takový blbý smlouvy neřešte. Investuju do vás já.
Do vaší značky. Příští rok můžeme otevřít 40 poboček.
A 250 rok potom.
- Hustý. - Jo.
- Jsem moc rychlej? - Trochu.
- Dobrý. - Fajn. Občas se nechám unést.
- Musíte mě zastavit. Poslyšte. - Ale já to beru. Dobrý.
Vím, jak na to. Mám na to zdroje. Chcete být v celé zemi? Zavolejte mi.
Rád se zapojím.
Novým příležitostem jsem vždycky otevřený.
Já vím. Koukněte na moje toalety.
Mám tady 15 záchodů, všechny Luxos MT.
- Ne. - Všechny do jednoho.
Jste můj člověk.
Skvěle načasované. Příroda volá.
- Na další posilky. - Jo. Na víc než dvě.
- Hele. Velký cíle. - Jo.
Teď jeden velkej cíl mám.
- Neznáme se. - Zdravím.
Barney Choi, spravuju finance Nickovi a několika dalším majetným lidem.
Rád vám s čímkoliv pomůžu.
Bezva. Tady člověk vyřídí všechno naráz. Super.
Barney, že?
Nejdřív se tady rozkoukám a někdy zajdeme na večeři.
Hledám nové příležitosti.
- Jsem váš člověk. - Fajn.
Hej. Kde máš Lisu?
Asi si dělá selfíčka v Miláně nebo v Paříži nebo…
Ještě furt?
Jo. Zdá se, že týden módy netrvá jenom týden.
Zlato, donesl bys mi další koktejl?
Asi už toho necháme.
Gordy, dones mi další drink.
Do toho se plést nebudu.
- Dobře. Jdu tam sama. - Diane, no tak.
- Hele. Ne. - Jdeme domů.
Diane…
Na každém soaré přijde chvíle,
kdy jeho pořadatel musí rozhodnout, jestli večer skončil…
nebo teprve začal.
Všichni do vody!
Jo!
Zesílit hudbu!
Co se to děje?
Pohádali jsme se.
Nepohádali.
Kdyby jo…
- Ne, Coope. - …prohrála bys.
- Ne! - Jo.
- Coope, ty mě… - Sbohem.
Vyhýbáš se mi.
Bylo to na mě moc.
Jo.
Proč jsi nevzal ten flek u Baileyho?
Popravdě nevím.
Já tu nabídku přijal.
A myslel jsem to vážně.
Ale když jsem vyšel ven, něco se stalo.
Došlo mi, že když to vezmu,
všechno bude zase jako dřív.
Že já zase budu jako dřív.
A tobě se to předtím nelíbilo?
Myslel jsem, že jo.
Ale nelíbilo.
Tohle zní dost existenciálně.
Nevím, jestli to myslíš vážně nebo jenom věříš vlastním bludům,
ale tak či tak…
to chci dělat taky.
Co? Proč?
Protože nesnáším tchána.
Dobře.
Grace je těhotná.
- No teda. - Jo.
Tak gratuluju.
Barneyho nápad jít do toho taky byl hloupý.
Ale seděli jsme v mokrém oblečení opilí drahým alkoholem od cizího člověka,
sledovali kamarády a sousedy pařit, jako by žili ve snu F. Scotta Fitzgeralda,
takže mi budoucnost poprvé za dlouhou dobu připadala slibná.
A možná to bylo mixem léků s chlastem,
možná to bylo tím, že jsem hlupák,
ale v té chvíli jsem byl tak opilý, že jsem tomu věřil.
Překlad titulků: Karel Himmer