„BÝT SÁM SEBOU JE OBROVSKÁ ZODPOVĚDNOST.
JE MNOHEM SNAZŠÍ BÝT NĚKÝM JINÝM NEBO VŮBEC NIKÝM.“
SYLVIA PLATHOVÁ
- Blíží se konec. - Konec čeho?
Konec filmu. Konec natáčení.
- Přijde další. - Posloucháš mě?
Mám pořád suché oči.
Zničehonic.
Jako bych v nich pořád měla písek.
Byl tady optometrista. Ten, co dělá brýle.
- Osvětlovač to chce zkontrolovat. - Ta hedvábná košile dělá problémy.
Nechci, aby to tak zůstalo. Ptala jsem se, co mám dělat.
Můžeš prosím něco říct, Jayi?
- Miluju tě. - Ještě něco.
Deset, devět, osm, sedm. Úterý, čtvrtek, středa.
- Jsi nejlepší. - Určitě je někdo lepší.
V tomhle záběru uvidíme celou scénu!
Dal mi jedny kapky a zmizelo to.
Už nemám suché oči.
Musíš být pořád ve střehu. Dva kroky napřed.
Prostě jsem se rozhodla, že...
Jasně, jsi v šíleném stresu. Proto s tím chceš seknout.
Jak to vím? Jsem tvůj táta.
Máš úžasné vlasy. Používáš ten kondicionér?
- Tohle je nejhorší. To očekávání. - Kouknu na nohavici.
Nerada ruším, ale Hailey tě chce vidět v krvavějším kabátu.
Dal sis papriky, nebo ravioly? Ty jsem si měla dát.
Měl jsem jen shake.
- Kdo chce být mladý? - Co játra?
- Schovejte se. - Kde je pes?
Můžeme natáčet s ním?
Jay chce psa. Můžeme ho přivést?
- Ten pes vydělává víc než my. - Pusťte mrholení.
To není mrholení, ale průtrž.
Ne, tohle je mrholení.
Viděl jsem, jak během toho turnaje kveteš.
A fakt ti začalo jít druhé podání.
Myslíš si, že Coco není nervózní? Že taky nevolá svému tátovi?
- Mám ten zkrvavenější kabát. - Lepší.
- Vaše kafe. - Dík.
- Po čtvrté jen doušek. - Pardon.
Jste nová, nemůžete to vědět.
...poslední pro nás pro všechny. Zhasnou světla a bude konec.
No jasně, že jsi měla zavolat.
Nebuď na sebe tak tvrdá.
Musíš na sebe být hodnější.
Posuňte tu kameru.
Pocit viny je druhotná emoce.
- Díky, Clayi. - Rádo se.
Dneska jsem neměl chleba. To byl tvůj brácha.
Co myslíš? Máme pár dobrých záběrů.
Prostě necháme věci plynout a uvidíme.
- Chceš natočit další? - Jo, jasně.
Tak jo, ticho! Další záběr.
- Nahrávej zvuk. - Nahrávám.
Zvuk běží.
- Ticho. - 138 E, záběr 11.
Počkej na telefonu. Kouknu na tenhle záběr.
A... akce!
Už tady nechci být, Jerry.
Chci odejít.
Hele, přišel moc brzo. Znovu?
- Zdržte ho. - Střih!
- Ne, natáčejte dál. - Natáčejte dál.
Víc ančovičkové pasty.
- Ticho. - Díky.
- Tak jo. - Můžeme.
Akce.
Už tady nechci být, Jerry.
Chci odejít.
Svým způsobem...
jsem už umřel.
Mám štěstí.
Můj čas nadešel, když jsem ještě žil.
Viděl jsem konec ještě před koncem.
Je zvláštní, když umíráš.
Myslel sis, že někdo jsi...
ale jsi někdo jiný.
Jsi hodný pejsek.
A... střih. Skvěle!
- Můžeme znovu? - Vážně?
Chci ještě jednou. Dokážu to líp.
Ticho prosím.
Jinak. Nevím.
- Ale jestli jsi spokojený... - Jsem.
- Dobře. - Máš nápad?
Myslel jsem, že jo. Jsi spokojený?
Naprosto. Ale určitě to můžeš dát znovu.
- Máš z toho dobrý pocit? - Skvělý.
- Dobře. - I z těch předtím.
Dobře.
V pohodě?
V pohodě.
A to je konec natáčení Jaye Kellyho.
A konec natáčení filmu Za osm mužů!
Skvělá práce. Bude to hit.
Bylo mi ctí. Díky za důvěru.
Dostala ses do finále, Vivienne. To je důvod k oslavám.
Odpočiň si, protože Greenbergovi jsou těžcí soupeři.
Ale já sázím na tebe, zlato.
Mám tě rád, Vivi.
- Všichni jste úžasní! - Moc děkuju. Díky.
- Vám se neděkuje dost. - Toho si vážím.
- Zavolám ti zpátky, zlato. - Díky za dárek.
Tak jo.
Všem vám moc děkuju. Odvedli jste skvělou práci.
Chci ti připomenout pár věcí.
Zítra máš akci s Omegou. V 11 tě vyzvedne auto.
- Candy... - Tam bude v 9.
- Koukal jsi? - Jo.
Nic jsi neřekl.
Štve tě, když něco říkám.
Když mlčíš, nelíbilo se ti to.
Bylo to úžasné. Sedmý záběr byl nejlepší.
Proč sedmý?
- Nezačínej. - S čím?
Vždycky to máš takhle, když se dotočí.
Vybíjíš si na mně svoje emoce.
Možná to byl ten sedmý. Můžou tam dát toho psa.
Ten pes byl skvělý.
Jaké je zažít svoji vlastní smrt, Jayi?
- Neumřel jsem. - Já vím.
Ale jak hraješ něco, co neznáš?
- Předstírám. - To bych asi nechtěl umět.
Díky, že jste tak skvěle a tvrdě pracovali.
- Bez vás by to nešlo. - Díky, Jayi.
- Jsi nejlepší. - Jsem nejlepší.
Proč je v každé místnosti kousek cheesecaku?
Máš to ve smluvních podmínkách. Společně s ovocem a vodou.
Proč to mám v podmínkách, když cheesecake nemám rád?
Řekl jsi, že jo.
- Nikdy. - Jo, jen si to nepamatuješ.
Měl bych mít ve smlouvě zákaz cheesecaku. Vážně.
A zítra máš večeři s Daisy.
- Kuchař Mario bude dělat tamales. - Skvěle.
A zase volal Antonio z uměleckého festivalu v Toskánsku.
- Chtějí odpověď ohledně pocty. - Řekl jsem ne.
Já jim to říkal.
- Ale jsou vytrvalí. - Vážně ne.
Zmiňuju to znovu, protože jsou uznávaní.
Ani náhodou.
- Stejně by to bylo na knop. - Žádná pocta.
Za pár týdnů začíná natáčení. Fajn.
Tehdy jsem si uvědomila, že jsem chytřejší než ty.
Co tím myslíš?
- Vím víc než ty. - Jo?
- Nevíš. - Jo, vím.
O čem?
O všem. Jaké je hlavní město Chorvatska?
Jsem rád, že znám hlavní město Kalifornie.
- Kdo byla Agamemnónova žena? - To jsou fakta. Ta může znát každý.
Vím toho víc o emočních věcech. Na to musíš chvíli žít.
- Jsem inteligentnější po emoční stránce. - Nechceš, abych byla chytřejší než ty?
- Není to celá ta pointa? - To jo.
- Ale není trochu brzo? - Já za to načasování nemůžu.
- Vypadá to dobře. - Jo?
Není to poznat.
Zvládla to skvěle. Nechala pár šedin.
- Většinou jsou moc černé. - Není to...
Ne, je to perfektní.
Podle mě bys měl jít naplno do šedé.
Jo, ale ještě ne.
No jo. Jdu za Mosesem a Riou.
Mám tě ráda.
Hele, nemáme spolu dneska večeřet? Mario dělá tamales.
Domlouvali jsme se?
V pohodě.
Utíkej. Běž ven s kamarády. Tohle není poslední večeře.
Dneska jsme dotočili. Ten film bratří Louisových
budu natáčet tady, takže tu budu celé léto.
Letím s Riou, Mosesem a pár přáteli do Evropy. Říkala jsem to.
- Já myslel, že v červenci. - Ne, v červnu.
V sobotu letím do Paříže
a pak vyrazíme do Toskánska.
V sobotu? To je...
V sobotu? To je hrozně brzo.
Budu mít dva týdny volna. Mohli jsme je strávit spolu.
- Je to poslední léto. - Proto letím do Evropy.
Budu tady bez tebe hrozně sám.
- Nebudeš. Nikdy nejsi sám. - Vážně? Mně přijde, že pořád.
- Díky. - Nemáte zač.
Tak jo.
Co kdybych se přidal?
Budeme na úžasném jazzovém festivalu v Paříži,
kde budou mraky lidí, takže nemůžeš.
Pak jedeme vlakem bez první třídy do Pienzy.
To taky nemůžeš. A budeme spát ve stanech.
Což... No tak.
- Zamlada jsem stanoval. - To je dávno.
- Ale pořád to tam je. - Tak to je super. Musím jít.
- Ahoj Ronnie. - Daisy.
Vivienne psala o tom tenise. Jste boží.
Jsme ve finále. Je to úžasné.
Hele, tvůj kamarád, tati.
Dáš si tamale?
Umřel Peter Schneider.
Kurva, musím mu zavolat.
Jakmile jsem to zjistil, jel jsem za tebou.
Umřel.
Vážně?
Mrzí mě to.
Vím, jak moc jsi ho měl rád.
Pořád mám v telefonu jeho zprávu.
Kdy jsi ho viděl naposled?
Nevím. Možná před půl rokem.
Udělám ti sendvič, hochu.
Rád tě vidím, Petere. Chyběl jsi mi.
Kde máš nože?
Na magnetu tamhle u prkýnek.
- Aha. - Barbaro.
Omlouvám se za nepořádek.
To nevadí, Jayi.
Víš...
poslední dobou mi život nepřijde...
skutečný.
Asi to špatně vysvětluju. Poslední dobou mi život nepřijde...
opravdový.
Slyšel jsem, že ses rozešel s tou modelkou.
Rozchody jsou jako malé smrti.
- Majonéza? - Ta je v lednici.
Mám ji.
Jak se mají holky?
Daisy na jaře končí střední
a půjde studovat biochemii
na Univerzitu Johnse Hopkinse.
- Je moc chytrá. - No a...
Jess je v San Diegu.
Znáš mě.
Netuším, co bych tam dělal.
Něco vymyslíš. Máš olivový olej?
Jo, tamhle.
Hodně přemýšlím o Cranberry Street.
To natáčení jsme si užili, viď?
Pořád jsme se smáli.
Víš, že to brzo bude 35 let od toho natáčení?
Jess se narodila rok po tom. Proto to vím.
Všechny vzpomínky mám na filmy.
Tím pro nás filmy jsou.
Střípky času.
- Máš kyselé okurky? - Ve špajzu.
Asi.
Jo, tady jsou.
- Podívej se, do kdy jsou. - Okurky se nekazí.
To se teda kazí.
Jsou v pohodě.
Třicet pět let. Chápeš to?
Chápu, chlapče.
To natáčení bylo kouzelné.
Myslel jsem, že vždycky budou taková.
- Ale nejsou. - Takových je málo.
Jsem rád, že na nás vzpomínáš.
Mám film, který bych chtěl točit s tebou.
Ten film o prostitutce.
- Jo? - Jo.
Zrovna natáčím film a hned potom na mě čeká další.
Hele, ty znáš bratry Louisovy? Jsou tví velcí fanoušci.
Jejich filmy se mi nelíbí. Moc prostřihů.
- Nevím, kolik budu mít času. - Počkám na tebe.
Petere, není to nic pro mě.
Přepsal jsem to. S asistentkou. Potkal jsi ji na premiéře toho idiota.
Je to modernější. Mají telefony.
Není to něco, co mě láká.
Za manželku tam chci Daphne.
- Je v důchodu. - Kdybys v tom hrál...
Potřebujeme známé jméno.
Nemůžu.
Budu k tobě upřímný.
Potřebuju ty peníze.
- Peníze ti můžu dát. - Potřebuju další film.
Chci natočit dva. Hned za sebou.
Natáčet najednou.
Víš, co řekl Truffaut?
„Občas je působivá kvantita.“
Umění je osobní. To přece víš.
Já vím.
Ale tvoje jméno by pomohlo.
Nemůžu.
Promiň.
Je výborný.
Okurky se nekazí.
Táta tam pro mě nikdy nebyl.
V 70. a 80. letech byl pořád na place.
A pak se mu přestalo dařit.
Natočil pár filmů, které se divákům ani kritikům
v té době nelíbily.
Skončily jako naprostý propadák.
A dnes jsou z nich pro generaci Z kultovní klasiky.
Každopádně se k němu filmový průmysl otočil zády.
A po třetím krachu musel prodat své milované sídlo v Bel Air
a přestěhovat se do 2kk v Encinu.
Ale vždycky se snažil získat peníze
na další vysněný film.
Když umíral, otočil se ke mně a řekl:
„Vím, jak tenhle film skončí.
Je o lásce.“
Vy si mě nepamatujete, co?
- Pamatuju. - Nepamatujete.
- Ale ano. - Odkud se známe?
Hrál jsem v jediném filmu, který režíroval na koni.
Mám vás rád, ale musím vysvobodit Jaye.
Jak dlouho myslíš...
- Ve 3 uklízím pláž. - Stihneš to.
- Nesmím přijet pozdě. - Vezmi si auto.
Není divu, že to byl jeho nejhorší film.
- Nemáte tušení, kdo jsem. - Ale mám.
Nevěřím vám.
Díky, že jsi přišel, Jayi.
Mrzí mě to, Nathane.
Táta vždycky říkal, jaké měl štěstí, že tě poznal.
Změnil mi život.
Vnímal tě úplně stejně.
Chtěl, abys měl jeden z jeho šátků.
Jsem rád, že jsme přišli. Je to mnohem skutečnější.
- Nepřijde mi to skutečné. - Já vím.
Smrt člověka vždycky překvapí. Hlavně tady v L.A.
Hezký šátek.
- Chceš ho? - Díky.
Proč jsem s ním nenatočil film?
Cítíš se tak, protože jsi dobrý člověk.
Mohl jsem mu pomoct. Chtěl jenom moje jméno.
- Jayi? - Ahoj.
- Time? - Jo.
Timothy. Ahoj.
Ahoj. Neboj, nesleduju tě.
Ne, jasně, to...
- Zrovna jsme... - Jo.
- Velká ztráta. - Smutné.
- Byl výjimečný. - Máme plné kalendáře.
A pak někdo umře.
Rone, tohle je Timothy, můj starý spolubydlící.
Studovali jsme spolu kdysi herectví.
- Kamaráde. - Jasně, Tim. Těší mě.
Jsem Ron Sukenick. Jayův manažer a kamarád.
- Vyprávěl jsem ti o něm. - Jo.
Vážně jsi mu o mně vyprávěl?
No, doufám, že jen v dobrém.
Protože jsme bývali pěkní rošťáci.
To jo.
- Jak ses měl? - Hele, dobře.
Mám se moc dobře. A co ty?
Hloupá otázka. Máš se skvěle.
Jde to. Mám se fajn.
Rád jsem tě viděl.
- Já tebe taky. - Ty jo.
Kámo.
No...
Měj se.
- Tak jo. - Těšilo mě.
Nesleduju tě. Parkuju tamhle.
Co kdybychom někdy skočili na kafe?
To by bylo super. A jak se s tebou...
Zavolám ti do kanceláře?
- Zavoláte mně. - Já to vyřídím.
- Tady máte. - Jo, jasně.
Jasně, skvěle.
A jestli nebudeš chtít, nemusíš.
Vlastně mám čas teď.
Tak to je super.
Pamatuješ si Chez Jay u vody?
Jasně, potkáme se tam.
Skvěle.
- Pojedu za tebou. - Můžete jet domů.
- Je v pohodě? - Je to kamarád. Roky jsem ho neviděl.
- Budou tam lidi. - Nevadí.
Lidi zvládnu. Tak zítra.
Zítra ne. Mám s Vivi finále v tenise.
- No jo. Hodně štěstí. - Nepij moc.
- Jasně. - Byl to den plný emocí.
Drž se piva.
Můj guru říkal, že když někdo umírá
a přibližuje se ke spirituálnímu světu... Díky.
Že se smrti bojí míň a míň.
Máš gurua? To je super.
Smrt se najednou zdá být míň opravdová.
A...
moc a úspěch jsou úplně nereálné,
protože na nich už nesejde.
Ale jak říkal Peter, nakonec zbývá...
jen láska.
- To je krásné. - Že jo?
Jdu na to.
- Dobrý den. Můžeme se vyfotit? - Jasně.
- Děkuju. - Můžeme.
- Máte ji? - Jo.
Chci číslo na toho gurua.
Jo, je úžasný. Hlavně po zprávách.
Tohle místo je skvělé.
Nebyl jsem tady,
co jsme dostudovali.
- Vídáš se s někým? - Ne.
Ne. A ty?
Jo, máme srazy.
Ty jsi asi jediný, kdo hraje.
Cindy dělá hodně dabingu.
Ale všichni jsme vzhlíželi k tobě.
- Ne, to ne. - Ale jo.
Byl jsi nejlepší. Metodický herec.
Tak to není.
- Ale je. - Snažil jsem se o to.
Mohl jsi dělat cokoli a já na to miloval koukat.
Klidně bys mohl číst menu.
No tak. Udělej to. Přečti to menu. No tak.
Tak jo, dobře. Tohle je bez emocí.
Hranolky s parmezánem, růžičková kapusta se slaninou, 12 dolarů.
Ledový salát, krevetový koktejl,
kalamáry s omáčkou aioli, 15 dolarů.
Hele.
- A teď s emocemi. - Já ti nevím.
Tohle už nedělám. Jsem terapeut.
No tak.
Kouká na mě Jay Kelly.
A akce!
Dobře. Tak jo.
No. Co by řekl Larry?
Tak jo.
Dobře, přemýšlím o něčem, co je pro mě hodně důležité.
Vidím ho.
Slyším ho. Tohle zvládnu.
Hranolky s parmezánem.
Růžičková kapusta se slaninou.
Dvanáct dolarů.
Ledový salát a krevetový koktejl.
Kalamáry s omáčkou aioli, 15 dolarů.
To je metodické herectví.
Neuvěřitelné. Panebože.
Můj problém byl, že nejsem ambiciózní.
Je to řehole. Nikomu bych to nepřál.
Pořád si říkám, že bych měl přestat.
Ne, no tak.
Daří se ti, Jayi.
- Udělal jsem dvě špatná rozhodnutí. - Jo?
Vykašlal jsem se na 90210. Hrál jsem v Louisvillu Hamleta.
To je super. V divadelní hře jsem nehrál...
vlastně od školy. A co byla ta druhá?
Že jsem ti řekl o tom konkurzu.
Ale zase jsem mohl každý den čekat na svoje kluky před školou.
To taky není k zahození.
To rozhodně není. To je vážně skvělé.
Slyšel jsem o tvých rozvodech. Mrzí mě to.
A tvoje dcery už musí být dospělé.
Daisy jde na podzim na vysokou.
Naštěstí ji herectví vůbec nezajímá.
Ale mě to trochu děsí.
Pomyšlení na to, že odejde. Přijde mi, že jsem toho hodně zmeškal.
Víš...
co je na rodičovství smutné?
Jsme úspěšní, teprve když nejsme potřeba.
- To je smutné. - No tak.
Udělal jsi správná rozhodnutí sám pro sebe.
Děláš filmy. To je to, co od tebe svět chce.
Můj svět je mnohem menší.
Beru psy do parku. Trávím čas s rodinou a pacienty.
Fakt tě rád vidím.
Je hezké mluvit o těch časech.
Být nablízku nejen tobě, ale taky...
tamtomu Jayovi.
Tomu, kým jsem býval.
Jo?
Jo.
Toho Jaye nechceš potkat.
Cože?
Budu upřímný. Nemůžu tě vystát.
Ukradl jsi mi život.
Nic jsem ti neukradl.
Vážně? Ukradl jsi mi práci. A taky přítelkyni.
Ve 23 letech to bylo všechno, co jsem měl.
Kdykoli teď vezmu do ruky časopis, je v něm Jay Kelly
a úžasný příběh o jeho začátcích.
Jak doprovodil kamaráda na konkurz filmu Petera Schneidera.
A jak pak místo kamaráda získal tu roli.
Ale nikoho nezajímá, co se stalo s tím kamarádem, kterému ji vzal.
Zařídil jsem ti tam roli.
Byl jsem v podstatě komparz.
- S jednou replikou. - Půjdu.
- Kdyby lidi věděli... - Brzo vstávám.
- Zaplatím to. - Už jsem platil.
Můžete mi to podepsat?
Ano, jistě.
Ale neboj se. Nikomu to neřeknu.
Takový nejsem.
Víš, ani nevím, jaký vlastně jsi.
Nejsi pro mě tak důležitý.
Možná jsi důležitý pro lidi, ale pro mě ne.
To mě mrzí. Já na tebe vždycky vzpomínal v dobrém.
A nejsem jediný. Tvá dcera se mnou souhlasí.
Daisy?
Jessica.
Jsme přátelé na Facebooku. Doporučil jsem jí terapeuta.
Je to šarlatán. A Jessiku nech být.
Potřebuju tvoje svolení?
- Nepotřebuješ. - Říká ti „prázdná schránka“.
Možná má pravdu.
Je tam uvnitř vůbec někdo?
Možná...
ve skutečnosti neexistuješ.
Mám tady auto. Nechme to být.
Vždycky jsem tě chtěl praštit.
Měl jsem to udělat už před lety.
No tak.
Dělej.
Nikdy by ti tu roli nedali.
Nikdy.
To dáš, zlato.
Já vím. Jen mám zase ten pocit.
To nevadí. Tak ho ignoruj.
Snažím se.
Promiň, Liz, může ti Ron zavolat pak? Vivienne zrovna podává.
- Out. - Já vím.
- Jen říkám, že je to out. - Jde o to, jak.
- Zavolá po zápase. - Promiň.
- Slyšela jsem mámu. - Já taky. V pohodě.
Když hrajeme, nemůžeš s nikým mluvit.
Já vím. Liz říká, že je to naléhavé.
Tati, co víš o duchách?
Počkat, Vivienne chce další pokus. Byla rozptýlená.
- Ne, tati, nechci. - Rone.
Co je to za pravidla?
Gordone, tohle není French Open. No tak.
Když to dovolím Vivienne, musím to dovolit i Michelle.
A mně by taky nevadilo podávat znovu. Chaos.
- Rone. - Nechci další.
Není další, protože tamto se nemělo stát.
- Ano? - Nebereš telefon?
- Hrajeme zápas. - Potřebujeme tě.
Tati.
Teď nemůžu. Hrajeme zápas.
Jde o Jaye.
- Jay ví, že hraju. - Tati?
Chce se vykašlat na ten film, co za týden začíná.
Bratří Louisových?
- Tati. - Davide, neolizuj ten plot.
Chutná mi.
Nevykašle se na to. Takhle to má, kdykoli dotočí film.
Věř mi, Rone. Je na tom zle.
Fakt hodně zle.
Rone.
- Hrajeme. - Volají z práce.
Tati.
Tati?
Fajn, jedu.
- Znáš duchy, tati? - Ano, znám.
Duchové jsou duše mrtvých, které se vrátily na zem.
- Aby něco dokončily. - Podáváme my.
Změna plánů. Musíme ten zápas odložit.
- Odložit? - Ani náhodou.
Něco mi do toho vlezlo.
- Co? - Jay.
Jestli odjedeš, prohrajete.
- Říkal kdo? - Pravidla turnaje.
- Co kdyby pršelo? - Ale neprší.
- Neprší, tati. - Rone.
Cítím to v kostech. Můžeme vyhrát.
Já vím. Ale musím jít.
Čekají na vás.
Díkybohu.
- Co se stalo? - Nic.
Šli jsme na Peterův pohřeb. Narazil na starého známého.
- Šli na drink. - Něco se stalo.
Poruší smlouvu.
Neděláte náhodou quesadilly?
No, můžu.
- Kde je Jay? - V ložnici.
- Balí se. - Kam?
- Netuším. - Zrušit ten film ho zruinuje.
Zničí mu to pověst.
Už takhle tolik netáhne.
- No jasně. - Už mu není 25.
- Ani 55. - Skvěle, volají ze studia.
Už jste skončili?
Nikdo nic neporušuje. Ten film natočí.
- Říká něco jiného. - Teď jsem tu já.
Tak zjisti, proč má monokl.
Má monokl?
Jayi?
- Ahoj kamaráde. - Ahoj.
- Proč balíš? - Jedeš ze zápasu?
Jak jste dopadli?
- No, vedli jsme 5-4... - Točím příliš filmů.
- ...ale v pohodě. Proč balíš? - Nedělám jich moc?
Podle mě tak akorát.
- Netočím moc filmů? - Pracuješ hodně.
Barbara mi říká pravdu.
- Co se včera stalo? - Spodního prádla není nikdy dost.
Co ten monokl?
- To ti řeknu v letadle. - Jakém?
Co jsem rezervoval. Za hodinu letíme.
- Kam letíme? - Kam letíme?
- Do Francie. - Do Francie.
Do Francie?
Mluvila jsem s Riinou mámou Claire.
Rio používá její kreditku, takže Claire vidí, co kupuje.
No jasně.
Daisy je právě teď v Paříži
a brzo vyrazí do Itálie na jazzový festival.
No jo. Vy mlaďáci a ty vaše počítače. Do Francie.
- V pondělí je zkouška. - Ne, když budeme v Paříži.
Budou tam oba bratři Louisové. Marvin i Yusuf.
Můžu jim říct, že potřebuješ pár dní na vyčistění hlavy...
Řekni jim, že letím za Daisy a jejími přáteli
na jazzový festival v Paříži a pak jedeme vlakem do Itálie.
A že ji sleduješ přes kreditní kartu matky její kamarádky.
Je to moje poslední šance strávit s ní čas, než odejde.
Jsem si jistý, že Daisy nechce,
abys ji na cestách po Evropě sledoval.
Jsem ambasador Dioru, takže mám důvod být v Paříži.
- Pak v Toskánsku obdržím cenu za přínos. - Tu jsem podle tvých instrukcí odmítl.
- Zařídil jsem to. - Zavolej jim.
Hele, dej si pár dní volna,
zajeď si k moři,
objednej si to víno z Post Ranche, co miluješ.
Pamatuješ si ty ručníky?
Co to mělo znamenat?
- Můžu posunout zkoušku na úterý. - Hele.
Klidně poletím sám.
Jestli se budeš sám potloukat po Evropě,
budeš jako malá gazela v Serengeti.
Ale ne gazela. Kokršpaněl.
No, tenhle kokršpaněl to zkusí.
Dnes byla Daisy v Louvru, Café de Flore
a na bleším trhu. Spí v hostelu v okresu 11.
Skvělá práce.
Až přistaneme, překvapíme ji na festivalu.
Perfektní.
Jak jako že tu cenu dají někomu jinému?
Když Jay tu cenu odmítl, řekl jsem, ať ji nabídnou Benu Alcockovi.
Dal jsi ji dalšímu ze svých klientů?
Někdo ji převzít musel. A pro Bena je to důležité.
Do prdele. Ví o tom Jay?
Mluvil jsem s Antoniem. Ceny budou dvě.
Ale zatím je jen jedna.
Kvůli téhle posrané situaci jsem si nechala utéct
focení pro Vanity Fair.
- A synův zápas. - Já vím. Jde o Jaye.
- A proč má monokl, Rone? - K tomu se dostaneme.
- Proto bych si tě nemohla vzít. - Protože jsem loajální?
Ne. Protože tohle podporuješ.
Jsme na cestě do Paříže.
A teď musíme poslouchat jeho hraní.
Letíme do Paříže letadlem.
Zpívej, Ronnie!
Čeká nás dobrodružství tam,
co...
- Neznám slova. - No tak.
Justin je v týmu B. To je tak smutné.
Ty jo, neví, kam má běžet. To je fakt smutné.
Koukejte.
Baseball mu opravdu nejde.
- Půlku, nebo celý? - Kolik se má brát?
- Zapomněl sis brýle? - Odjel jsem ve spěchu.
Bez rozloučení s Davidem. Složil by se.
Podle terapeuta bych se loučit měl. Ať ví, že odjíždím.
- Je mu pět. To dá. - Vytěsní to.
Je mu pět, ale měl jsem se rozloučit.
Dej si celý. Nebo budeš ve stresu a budeš mě budit.
Ten chlap v podcastu říkal,
že jsme malí, dospělí i staří zároveň.
- Doslova? - No, to nevím.
Jo, dám si celý.
Když je ti 10, je ti zároveň 30 i 80.
A naopak.
Kde jsi přišel k tomu monoklu?
To ti řeknu ve Francii.
Takže to nepotřebuju vědět teď?
Utíkáš za něčím, nebo před něčím?
- Jo. - Když teď přemýšlím o školce,
jsem už dospělá. Jak mám vědět, jak jsem to vnímala tehdy?
Jaké je být slavný?
Řekl bych, že to není nijaké.
Mluvíš o slávě a úspěchu, o šťastném životě zalitém sluncem.
Mluvíš o mně, jako bych byl nějaký král.
Tvá slova jsou sladká, ale rozplynou se v ústech...
Jayi, to stačí.
Jak ses právě teď cítil?
Cítil jsem se ješitně. Úspěšně.
Jako hvězda.
Chceš být hvězda?
No...
jasně, asi jo.
Pokračuj. Co ještě?
Povyšoval jsem se nad mladou dívku. Jako bych byl král.
Přišlo vám to mocné? Vznešené?
Spíš jako póza.
Kolik ti je, Jayi?
Dvacet tři.
Nechci koukat na to, jak se snažíš být slavným spisovatelem
v předrevolučním Rusku.
Chci vidět kluka s kocovinou, co vylezl z autobusu z Kentucky
a snaží se okouzlit všechny hezké spolužačky.
Mám být sám sebou?
Víš, jak těžké je být sám sebou?
Jo.
Pokud se z tebe stane herec,
tvojí prací bude lhát.
Čím líp budeš lhát, tím upřímnější a úspěšnější budeš.
To je pro mladého muže, který není napojený na sebe, matoucí.
Říkáš, že chceš být hvězda.
Pár takových jsem znal.
To ti udělá kurva bordel v hlavě.
Musíš hrát hned dvakrát.
Jednou, když hraješ roli, a podruhé, když hraješ sebe.
Musíš to vážně chtít.
- Chci to. - Chci to.
- Time. - No?
Chceš to zkusit?
Jasně.
Vezmi si to a ukaž jim.
Jaké je být slavný?
Řekl bych, že to není nijaké.
Mluvíš o slávě a úspěchu, o šťastném životě zalitém sluncem.
Mluvíš o mně, jako bych byl nějaký král.
Tvá slova jsou sladká, ale hned se rozplynou v ústech.
Nepřijde mi na nich nic krásného.
Musím jít a pustit se do psaní.
- Tim je v pytli. - Proč?
Mám konkurz pro Petera Schneidera.
- To je pecka. - Tim nesnáší konkurzy.
- Nejde mi to. - Mě ani nezvou.
- Není to test talentu. - Test to je.
Tvůj talent se ukáže. Jako vždy.
Běž s ním, Jayi.
Umíš ho uklidnit.
Pak přijď do baru. Drinky zdarma.
Přijdeme.
„Chtěl jsem umřít. Představte si můj pohřeb.“
Vždyť je to vesničan.
„Všechna děvčata pláčou.“
A pak mluví o obloze a hvězdách.
Na vidláka je moc poetický. Spíš by řekl něco jako:
„Neojel jsem dost holek.
Třeba Dede Duffyovou.“
Já ti nevím.
„Mohl jsem udělat víc.
Nestihl jsem tolik věcí.
Ani je nedokážu vyjmenovat.“
- To je lepší. To řekni. - Nemůžu měnit scénář.
Povede se ti tam skvěle.
Vždycky jsem strašně nervózní.
Hele, koukni na to.
To je znamení. Vím, že to dáš.
Díky, kamaráde.
Sněz to. Pro štěstí.
- Co? - No tak. Jen roh.
- Nasaj jeho sílu. - No tak, nech toho.
- Tim Galligan. - Ano.
Budeš číst se mnou?
- No jasně. - Díky.
- Dobrý den. - Díky.
Děkuju.
- Na koho zkoušíte? - Čtu s kamarádem.
Jestli to nevadí.
Jasně.
Díky.
- Přinesu vám text. - Děkuju.
- Prosím. - Díky.
Co máš za problém?
- Žádný nemám. - Jo? Ale máš ten výraz.
Ten výraz, kdy máš přes celé čelo vrásku.
Chtěl jsem umřít.
Představoval si svůj pohřeb.
Jak hezké holky brečí.
Ale teď už umřít nechci.
Neviděl jsem toho dost.
Neviděl jsem pořádně stromy ani oblohu.
- Ale teď... - Děkuju vám.
- Nedokončil jsem scénu. - To stačí. Díky.
Děkujeme, Timothy. Dobrá práce. Děkujeme.
Můžu to taky zkusit?
Ne, bohužel.
- Nejste na seznamu... - Ano, můžete.
Jestli ti to nevadí?
Jasně.
Co máš za problém, Tilly?
Žádný nemám.
Jo? Máš ten výraz.
Ten výraz, kdy máš přes celé čelo vrásku.
Chtěl jsem umřít.
Představoval si pohřeb.
Jak hezké holky brečí.
Ale teď už umřít nechci.
Neviděl jsem toho dost.
Neojel jsem dost holek. Třeba Dede Duffyovou.
Mohl jsem udělat víc.
Nestihl jsem tolik věcí.
Ani je nedokážu vyjmenovat.
Nikdy jsem nebyl dál než v Archer City. Ale nepotřebuju vidět Paříž,
Řím ani žádné místo, kde žijí králové.
Tady jsem král já.
Jsem král tohohle oblaku prachu.
Jsem král svojí Coca-Coly.
Jsem král Cranberry Street.
Díky.
Přečetl byste ještě jednu scénu?
Moc rád.
Omlouvám se, že jsem změnil text...
Ne, moc se nám to líbilo.
Tohle je scéna, kde...
Děkuju.
Ano, dobře.
Ne, v pohodě. Projdeme...
Bolí to?
Ne, v pohodě.
Vážně.
Nebude to poznat.
Táta říkával, že první, koho potkáš, když vylezeš z letadla, jsi ty.
- Má to být vítač. - Pamatuješ, když jsme tu byli naposled?
Na show Chanelu? Probíhala v tichosti. Kvůli válce.
Pamatuju si tu hlučnou od Gucciho.
- Za mír. - Zaplatím.
Moc děkuju, Antonio.
- Vyrábí Jayovi cenu. - Skvěle.
Dorazili jsme do Paříže. Zítra vyrážíme k vám.
Chodí mi zprávy.
Prý si na desátou koupili lístky na vlak.
- Nejdou na jazz? - Očividně ne.
Tak jo, vyrazíme na vlak.
Tak jo, jedeme na vlak do Itálie.
- Vlak? - Počkej.
Stojíme vedle letadla.
- Proč jsme sem letěli? - Nakonec jedeme vlakem.
To ne.
Mám na odpoledne práci. Ostříhat Emmanuela Macrona.
- Můžeš to zrušit? - Je to můj první prezident.
- Bože. Takže... - V 10 hodin.
Jedeme v 10 hodin.
Děláte si ze mě prdel? Jay Kelly nemůže jet vlakem.
Ano. Je to ten nejromantičtější dopravní prostředek.
Mělo by tu být oficiálně vypadající auto.
Možná se znakem nebo...
Jsem ateista, co podporuje církev.
Souhlasím se vším až na Boha.
Ale kdyby neexistoval Bůh, život by byl absurdní.
No právě.
NIZOZEMÍ
Ty vole, to je Jay Kelly?
Děkuju. Tak jo, to je skvělé.
- Bude jich tisíc. - A dost.
- Dostaňte ho dovnitř. - Cena bude.
- Tak se neboj. - Ona neměla být?
To je má práce. Napravovat věci, abys ty nemusel.
Tak proč mi to říkáš?
Protože jsme přijali pozdě a tu cenu dali Benu Alcockovi.
Dal jsi mu moji cenu?
- Nechtěl jsi ji. - A pak ano.
Benovi bych to neřekl, tak si to nech pro sebe. Jsi první volba.
Jsi hlavní hvězda. To víš.
Z tohohle rozhovoru jsem zmatený.
Nemůžu uvěřit, že mi to máš za zlé.
Daisy! Ahoj!
Ne.
Ne. To není Jay Kelly.
Sedadlo 48. To nezní jako první třída.
Není.
Jay bude sedět na sedadle 48?
No jo. První třída už nebyla.
Možná tu není vůbec. Nevím. Mluví francouzsky.
Máme s sebou herce Jaye Kellyho. Máte nějaký soukromý prostor?
Letnice jsou ve Francii velmi rušný svátek.
Nevím, na koho se zlobit, ale zlobím se na tebe, Rone.
Zlob se na mě. Vlak byl můj nápad.
Na tebe se bohužel zlobit nesmím.
Podle Claire si Rio před 45 minutami
koupila chai latte ve Starbucksu v Gare de Lyon.
Na nádraží si nejdeš pro kafe.
Bylo by to divné.
To je Jay Kelly.
Myslíte, že zbankrotoval?
Studuje na roli.
Mluv nahlas. Jsem ve Francii ve vlaku o svátcích...
V pondělí ráno tam bude.
Nevím. Fête něco Nationale.
Tak přesuňte zkoušení na první den natáčení.
Cože? Řekni to ještě jednou.
Slyšíš mě? Slaví tady Letnice. Promiň.
Řekni mi to ještě jednou.
Hrajeme tady čtyřrozměrné šachy.
- Děláš si prdel? - Já vím, že to neříkal.
Ale říkám to já. Přivezu ho.
Je to zlé.
- Počkej. Půjdu někam... - Zavolám zpátky.
Přepoj ho.
Nemůžu uvěřit, že s námi jede vlakem.
- Jste opravdový? - Myslím si, že jo.
A budete používat stejný záchod jako my?
- Zkusím nezapomenout dál dolů prkýnko. - Normální chlap.
- Mám ho rád. - Já taky.
Prý nikdy nehraje svůdníky.
Omlouvám se. Je tu tolik lidí.
Nejel jsem vlakem už 20 let.
- Možná třicet. - Metrem?
Nevím, kdy jsem jel metrem.
- V Kozakově filmu. - Ta honička.
Bylo to na scéně, ale rozměry seděly.
Prý dostanete cenu za přínos na festivalu v Toskánsku.
Nejste na to příliš mladý?
Děkuju, ale nevím, kolik filmů ještě zvládnu.
- Aspoň jeden. - Ocenění by se mi líbilo.
Programátoři nedostávají ocenění.
V Itálii ani jinde.
Hezky se obléknete a pozvete rodinu a přátele?
To bych udělal já, no...
Clive má pravdu. Udělej to pořádně.
Pozvi děti a tátu.
- Tátu? - No jasně, proč ne?
Děti jo. Tátu asi ne.
Je to tvůj táta. Nebude tady věčně.
Dobře.
Ale zavoláš mu ty.
Pošleme pro něj letadlo.
Jasně.
Panebože...
Když se na vás podívám, vidím celý svůj život.
Mluvil jsem s Richem ze studia.
- Posunou to. - Volal Alan.
Jay se porval v baru.
Rozbil nos dětskému terapeutovi.
- Co rozbil? - Věděl jsi o tom?
Říkal o tom něco?
Moc jsem to chtěl.
Ne.
Jste rád slavný?
Musíte mít úžasný život. Vypadáte tak šťastně.
Mně by nešlo být slavná. Všichni na vás koukají, mluví o vás...
- Je to jako být blázen. - To jo.
Ale i tak musí cestovat s obyčejnými lidmi.
Co všichni děláte? Kam jedete?
Do Milána.
- Zemědělské stroje. - Jako táta.
Jedu do Pisy. Jsem hasič.
- Toho jsem hrál. - Florencie!
- Pracujeme ve Vatikánu. - Jedu za dcerou.
Co se to děje?
Na to ti právě teď nedokážu odpovědět, Liz.
- Holčičí jízda. - Užijeme si.
- Učíme matematiku. - Počítače. Svatba.
Životní kouč. Taky svatba.
- Pamatuješ tenkrát v Paříži? - Nechci o tom mluvit.
Protože jsme o tom...
nikdy nemluvili.
Před dvaceti lety jsem tě nechala u Eiffelovky.
Před devatenácti. A nechci o tom mluvit.
Vyhledal jsem si to. Je vám 60.
- Ano. - Nesmíte stárnout.
- Jinak stárnu i já. - Přestanu, když vy taky.
Platí!
- Dáte si buráky? - Samozřejmě!
Co byste řekl těm, co tvrdí, že hrajete jen sebe?
Víte, jak těžké je být sám sebou?
Zkuste si to.
Víte co? V sobotu přebírám v Toskánsku cenu za přínos.
Měli byste všichni přijít. Jo!
Promluvte si s mojí manažerkou Liz.
- V kolik, Jayi? - Promiň.
Litujete něčeho?
- Jak se jmenujete? - Phoebe.
Nepářete se s tím.
Uvidíme se v Toskánsku!
Všichni byli tak milí. Lidi jsou skvělí.
Nejlepší buráky, co jsem kdy měl. Dej si.
Jsou dobré. Evropské.
Tobě nenabízím, jsi alergická.
Máš pravdu. Zavře se mi hrdlo a umřu.
Jak můžu hrát lidi, když s nimi netrávím čas? Nejsem s nimi ve styku?
Na styk pozor.
Víš, jak často říkáš, ať ti neříkám věci, co nepotřebuješ vědět?
Tohle je jiné.
Proč jsi nám neřekl, že ses porval v baru?
- Nemyslel jsem... - Žaluje tě.
Je těžké být upřímný.
Ale musíš nám říct všechno.
...cokoli, máme tě pořád rádi.
- Proč to říkáš? - Máme ho rádi.
Jen ty. Já pro něj pracuju.
Víš, že tě zbožňuju.
Ale až se to dozví média, budeme to muset nějak obhájit.
Udeřil tě první? Proto máš ten monokl?
„Jay Kelly se bránil bláznivému stalkerovi“ zní mnohem líp
než „Jay Kelly zbil dětského terapeuta“.
- Tak to nebylo. - Jak to máme vědět?
Nevadí mi, jestli už nic nenatočím.
- Měl jsem dobrou kariéru. - To neříkej.
Zlomil jsi mu nos. A tvrdí, že prý i další věci, říká Alan.
„Několik zlomenin vyžadujících operaci, snížení čichu...“
Prý jsem mu ukradl život.
„...a potenciální deformace můžou vést ke kompenzaci až 100 000 000 dolarů.“
Jay Kelly.
Jay Kelly. Jay.
Jay Kelly.
Jay.
Kelly.
Rychle, než nám to ujede!
- Pospěš si! - Běžím, Daisy.
Jay Kelly.
Gary Cooper.
Cary Grant.
Jay Kelly.
Clark Gable.
Jay Kelly.
Robert De Niro.
Jay Kelly.
Ahoj zlato. Na shledanou. Užijte si víkend.
Vážně jsi sám dojel z L.A. až sem?
Chtěl jsem tě vidět.
Žiju v San Diegu už skoro rok.
Poslední film se protáhl.
Pak jsem v Řecku točil reklamu na vodku. Moc volných víkendů nemám.
Vím, že toho máš hodně.
Skočil jsem do auta a dojel až sem.
Hele, můžeš...
Můžeš ještě vůbec jít sám na benzínku?
Jo. Nasadím si kšiltovku a jdu na samoobslužnou pokladnu.
Co když chceš čůrat?
Zastavím u cesty.
Bože, tati.
Je super vidět tě s dětmi.
Zbožňujou tě.
Konečně jsem našla něco, co chci dělat.
Chvíli to trvalo. Herectví mi dalo na prdel.
Člověk z něj má nízké sebevědomí. Jak to děláš?
Mám nízké sebevědomí.
Vždycky jsi to měla v sobě.
I když jsi byla malá a dělala se ségrou představení na zahradě.
„Kellyová a Kellyová.“
Ne, byly jste „sestry Kellyovy“.
Jsem rád, že jsi šťastná.
A kdybys potřebovala pomoct s nájmem
- ...nebo tak... - V pohodě, tati.
Ale jsem ráda, že jsi tu.
Chceš se jít projet?
Za týden má Theo narozeniny.
Jo, já vím.
Nemusíš mi to připomínat.
Jasně. Máš na to lidi.
Ne, vím, že je má 24.
Koupil jsem mu plyšového poníka v životní velikosti.
Bude se mu líbit.
Kam jedeme?
Chodím k terapeutovi.
Stal se důležitou součástí mého života.
Domluvila jsem nám u Cartera schůzku.
Carter je...
Mám hlad. Můžeme se někde stavit a popovídat si? Jen my dva?
Proto jsem ti to neřekla.
Věděla jsem, že nebudeš chtít.
Je to pro mě důležité.
ZMĚNA ZAČÍNÁ U VÁS
Omluvte ty brýle.
Trpím onemocněním sítnice.
Jsem velmi citlivý na jasné světlo.
Říkám mu, že vypadá tajemněji.
- Vy byste měl nosit sluneční brýle. - Když svítí sluníčko.
Surfujete?
Trochu. Moc mi to nejde.
Hádám, že vy jo.
Než jsem si zlomil stehenní kost.
- Pak jsem šel na psychologii. - To mě mrzí.
- Ale... asi je to v pohodě, ne? - Něco ztratíte, něco získáte.
- Jasně. - Díky, že jste přišel.
Je to statečné.
Dobře.
Za poslední týdny jsme udělali spoustu práce.
Jessie vám napsala dopis.
Od svého desetiletého já.
- Chce, abych ho přečetl. - Proč ho nepřečteš ty?
Protože se u toho rozbrečím.
Bude lepší, když ho přečte Carter.
Dobře. Jestli...
„Drahý Jayi.
- Když jsi mě opustil...“ - Neopustil.
- To říká tvá matka. - Pak bude prostor.
Opustil jsem ji, ne tebe.
- Byla jsem s ní. - Nebyl jsem tam.
Ale pořád jsem byl tvůj táta.
Jessie mi řekla něco o vašem vztahu s vaším otcem.
Nejsem jako můj otec.
Můj otec je agresivní zahořklý egomaniak.
Možná to, že jste nechtěl být jako on,
bylo důležitější než sám být otcem.
Čtěte dál.
„Vždycky říkáš, že se mnou chceš být.
Ale tvoje činy říkají něco jiného než slova.
Nejhorší den byl, když chůva půjčila
ten tvůj film s Daphne Spenderovou.
Nevěřila, že ho neznám.
A v něm...
jsi byl skvělý táta,
co se chová úžasně k tomu klukovi
i k Daphne.
Strašně jsem brečela.
- Jako bys měl šťastnou rodinku.“ - Ne, tohle nedám.
- Neskončil jsem. - Neposlechneš si to?
Ne, jestli to bude číst Carter.
Věděla jsem, že to nějak uděláš celé o sobě.
- Carter to říkal. - Carter tam brečí.
Mě fascinuje, že nebrečíš ty.
Řekni mu, že nejlíp publikum rozbrečí, když nebude brečet.
Víš, jak vím, že jsi se mnou nechtěl trávit čas?
Protože jsi ho se mnou netrávil.
Je v jídelním voze.
Když mu na tom nezáleží, proč by mělo nám?
Ale jasně že mu na tom záleží. Takhle zpracovává emoce.
„Jsou tak milí.“ Jasně že jsou.
Je slavný herec. Myslí si, že to tak mají s každým?
Ale vypadají mile.
Jedeme druhou třídou francouzského vlaku a staráme se o mimino.
- O mimino, co někoho udeřilo. - Známe ho 30 let.
Očividně ho neznáme.
A kdo ví, co dalšího udělal.
Třeba to, co provedl v Kentucky?
Může se to podělat.
Za mlada to bývalo jiné. Zábavné. Byl jako naše dítě.
- Zvládneme to. - Dělat tohle v 60? To není dobrá vizitka.
Dostaneme ho na to předávání cen. Zvedne mu to náladu.
Chová se jako první člověk, co se kdy psychicky složil.
- Pamatuj... - Všichni se někdy složíme.
- Víno. - Dáš si?
Banán?
Každou posranou sekundu.
Tak ta je teda ostrá.
Proč, Rone?
Proč se máme honit za děckem,
když máme doma děti, které nám stárnou před očima?
Protože podporujeme skvělého umělce, který s dalšími lidmi sdílí,
co znamená být člověkem.
My jsme taky lidi, Rone.
- Možná i víc. - O nás nejde.
Naše láska je bezpodmínečná. Jsme jako rodiče. Imaginární kamarádi.
Beze stopy mizíme pod rouškou tmy.
Možná se na zem snese elegantní vizitka...
Co to kurva meleš?
Není rodina ani kamarád.
Byl na oslavě Vivienniných 16. narozenin.
- Byl jsi na Daisyině promoci? - Byla to malá oslava.
Nebyl jsi pozvaný. Je to jednostranné.
Nikdo to neříká nahlas, ale je to tak.
Nejsme pro něj tím, čím on pro nás.
Nesouhlasím.
Co se děje?
Tak jo. Můj táta je Jay Kelly.
Jako ten herec?
Ano, jako ten herec. Můj táta je ten herec.
Říkám ti to proto, že právě stojí před námi.
Ahoj!
Ahoj.
Jedeme stejným vlakem.
Jo, to je blázinec, co?
- Je to divné, tati. - Byl jsem v Paříži.
Kampaň Dioru a pár dalších věcí.
A pak jsem vyrazil vlakem...
na předávání cen v Toskánsku. Ahoj Rio.
Takže...
Jaký byl jazzový festival?
Nešli jsme tam. Guillaume říkal, že to je už jen fusion.
Bonjour. Guillaume.
- Guigui. - Guigui. Já jsem Jay. Ahoj.
Guillaume nás obsluhoval v Café de Flore. Je to zpěvák a filmař.
Ne, nejsem. To...
Je trapné říct před vámi, že jsem filmař.
- Není. - Vůbec ne.
Daisy, jaký je pocit, když máš za tátu hrdinu
tolika skvělých filmů?
Jo, jaký je to pocit?
To nemůžu vyzradit.
Jay Kelly je hrdina stříbrného plátna.
Líbí se mi.
Co jsem to chtěl...
Hele, nechci vám dělat křena.
Jen jsem vás chtěl všechny pozvat v sobotu
na předávání ceny za přínos.
Můžu vám všem sehnat lístky.
Odkdy ti záleží na cenách za přínos?
Nevím. Záleží mi na tom.
Pozval jsem tátu.
- Rodinná událost. - Pozval jsi dědu?
- Chceš ho tam? - Chci, aby přišel.
A pozval jsem taky Jessicu.
- Jessie? - Jo.
S ní je to komplikovanější. My dva jsme ve stejné zemi.
Ve stejném vlaku.
Dám ti ještě vědět. Máme fakt nabitý program.
Jedeme na pradávné dostihy.
Bude to zábava.
Takže...
Paříž byla dobrá?
- Byla úžasná. - Vyprávěj mi o tom.
Skákali jsme v lese ze skály do jezírka.
Šli jsme do baru, co navrhl David Lynch, a jedli tam mozek.
Byli jsme v muzeu Delacroixe.
Znáš jeho obrazy? Jsou neuvěřitelné.
Tati, posloucháš mě?
No jasně. Takhle vypadám, když poslouchám.
- Ptal ses na Paříž. - Začni znovu. O dvě věty zpátky.
Neudržíš pozornost. Jdu pro jídlo.
Ne, nechoď. No tak.
Promiň. Je to zvláštní.
Je to skvělé, ale...
zároveň zvláštní poslouchat o tvých zážitcích.
Vidět, jak jsi nezávislá.
Omlouvám se. Takže...
- Jedla jsi mozek. - Přesně tak.
A tancovali jsme tango před budovou opery.
A myslím si, že se chci stát herečkou.
Ty jo.
Tak jo.
Jestli to tak pořád budeš cítit po vysoké...
Myslím si, že na vysokou už jít nechci.
Guigui na Sicílii natáčí film a chce mě v něm.
Je to takový film o vzpomínkách a snech.
Půjdeš na vysokou.
Strašně jsi dřela a tohle je úžasná příležitost.
- Já takovou neměl. - Kvůli tobě
mě nikdy nenapadlo být herečkou, ale jsem dobrá.
Myslel sis, že talent má Jessie.
Jsi jedna z nejchytřejších lidí, co znám.
- Takový život nechceš. - Ty jsi pokrytec.
- Je to celý tvůj život. - Proto vím, jak těžké to je.
Nemáš na nic čas. A jsi pořád sama.
Nikdy nejsi sám.
- Děkuju. - Nemáte zač.
Promysli prosím to předávání cen.
Zvládnu vás tam dostat odkudkoli. Klidně z těch dostihů.
Můžu poslat auto nebo vrtulník.
Dědu vyzvedává tryskáč. Cokoli potřebuješ.
Kde ses vzal v tomhle vlaku?
Věděl jsem...
No...
Věděl jsem, že tu jsi...
protože Rio používá máminu kreditku.
Panebože, to si děláš prdel.
Rio, máma tě sleduje přes kartu.
Kurva.
- Chtěl jsem tě překvapit. - Stalkovals mě.
Jsem tady, protože nemůžeš prostě odejít
a přestat být dítětem.
- Nestrávili jsme spolu dost času. - Jsi tady s týmem.
- Nedělej ze mě něco, co nejsem. - Přesně to jsi.
Vždyť tady mluvíš o vrtulníku.
Snažím se ti to ulehčit.
Nechci vrtulník ani tryskáč. Chci jet vlakem. Spát v hostelu, ve stanu.
Chci si užít dovolenou bez tebe.
Nenávidím tě, mami. Jsi horší než Rusko.
- Odpusť. - Neodpustím ti.
Ne!
- Tu kartu neruš. - Těšilo mě.
Nechoď.
Potřebuje tě.
- Já taky. - Řekni mu, že mě to mrzí.
Můj pes snědl šroub. Napsala jsem mu omluvný dopis.
Víš, jak to říkáme.
Když ti to přijde dobré, nedělej to.
Tady je oblečení na každou akci. Podle barev.
Odjíždím.
Tu noc jsi odešla.
Tam u Eiffelovky.
Říkala jsem, abychom si u večeře vypnuli telefony.
Ale ty jsi řekl, že si je necháme zapnuté.
A samozřejmě zavolal.
Jaye vyfotili s dcerou francouzského velvyslance.
Jeden z nás musel jít.
Čekal jsem tam na tebe.
Byl jsem nervózní.
Měl jsem v dezertu připravený prsten.
To jsem nevěděla.
Jo, bylo to jako v romantickém filmu.
Ale nebyl vůbec romantický, protože...
ses nevrátila.
Byla jsem s Jayem.
A ty jsi volal.
Jay je vždycky na prvním místě.
Nikdy jsme neměli chvíli, která byla jen naše.
To s Eiffelovkou mě mrzí.
To nevadí. Jsem spokojený.
Já vím.
Já taky.
Ale mrzí mě to.
Děkuju.
Zachraň se.
Co říkali?
Přestala fungovat klimatizace.
Aha. Pecka.
- Ahoj. - Vivienne natekly nohy.
- Jako ještě nikdy. - Počkej, jak moc natekly?
Jako po koncertě na cello?
- Mnohem hůř, Rone. - Neobuju Jordansky, tati.
Mám na sobě Crocsy.
- Její nohy vypadají jako vzducholodě. - Jedeme k doktorovi.
Dělám, co můžu, abych to zvládla.
Je to hnus. Podle Bronfmana jsou zdeformované.
Bronfman je kretén.
Tati.
- Kdy to tentokrát začalo? - Po tom tenisovém debaklu.
- Bože. - Hned pak.
Jo, takže je to moje chyba?
- Nic takového jsem neřekla. - Ten krém nezabral?
- Ten krém nefunguje. - Musíš ho použít hodně.
Rone, použily jsme ho hodně. A i brufen.
Bože, moc mě to mrzí.
Mami, projela jsi na červenou.
Kurva. Pardon.
Dostaneš pokutu.
Vivi, bude to v pohodě, dobře?
- Myslíš? - Vím to.
Tati, já budu taky v pohodě?
No jasně. Naprosto.
- Ty taky, Lois. Jsi moje hrdinka. - Jsme tady.
- Zavolám ti z čekárny. - Tati, asi mám radši mámu.
Já vás mám rád všechny. Hrozně moc.
- Slyšíš mě, Lois? - Jo, slyším. Jsi nahlas.
- Mrzí mě, že tam nejsem. - Vypadáváš.
- Jste moje prdelky. - Sem nezaparkuju.
- Mám vás... - Mělas to dát...
- Drahý Jayi. - Drahý Jayi.
- Vždycky... - Vždycky říkáš, že se mnou chceš být.
Ale tvoje činy říkají něco jiného než slova.
Nejhorší den byl, když chůva půjčila
ten tvůj film s Daphne Spenderovou.
A střih.
Zkontrolujte to.
Měli jsme se před touhle scénou
trochu líp poznat.
Někdy je lepší mít sex s někým, než ho poznáš.
Nebo předstíraný sex. Jako my.
Měla jsi předstíraný sex s hodně lidmi, než jsi je poznala?
S pár jo. Je to ta nejmíň sexy věc na světě.
Je to fakt trapné.
- Jak je všechno tiché. - To jo.
Jako bychom dělali něco důležitého.
Je to spíš jako pohřeb.
To teda.
Tak jo.
- Můžeme. - 46, záběr osm.
Provedu vás tím.
Jayi, můžeš ji políbit?
A teď na krk.
A na rameno.
Daphne, projeď mu rukou vlasy.
Omlouvám se.
- Prdla sis? - Jo.
- Omlouvám se. - To je v pohodě.
Fakt mě to mrzí.
Tak jo, pořád natáčíme.
Krk.
Vlasy.
Rameno.
Tak jo. Elii.
- Chceš zlechtat? - Ne.
- Ale jo. Na něj! - Ty si o to koleduješ.
- A střih. Super. - Tak jo, Elii.
- Zpátky do školy. - Můžeme znovu?
Vážně?
- Mám nápad. - Mně to přišlo super.
Jo?
Jay chce znovu.
- Vyřídíš to s učitelem? - Jo.
- Jo? - Skvěle.
Nenechám tě vyhrát. Jsem soutěživá.
Pamatuje si to vůbec stejně jako já?
Tak jo, taky dám desítku.
Pořád jsem byl ženatý. Měl jsem Jessicu.
Ten den jsme zůstali na scéně a hráli karty.
- Daphne, podvádíš. - Nepodvádím.
Když mi ukazuješ karty, tak se podívám.
Byl naší výmluvou.
Když tam byl, mohli jsme být spolu.
Trávit spolu čas.
Hrát si na rodinu.
Doopravdy jsme se políbili až na konci natáčení.
Pak jsi mi řekla, že by ses do mě nezamilovala.
Možná to byla pravda, možná ne.
O měsíc později...
Jessicu její máma přestěhovala do Seattlu a já ji vídal čím dál míň.
Přestala jsi natáčet.
Prý že miluješ herectví, ale ne slávu.
Život je tak zvláštní.
Přemýšlíš o tom stejně jako já?
No nic.
Existoval milion důvodů, proč jsme nezůstali spolu.
Další záběr.
A... akce.
Strašně moc tě miluju.
Itálie. Co je na ní tak přitažlivé?
Asi to, jak člověku dovoluje být... lidský.
Ostatní místa o to už dávno přišla.
Včera se mi o tobě zdálo.
V tom snu jsem tě milovala tak jako ve skutečnosti.
Vážně? Tak jo.
Mně se zdálo, že mám v hrudi okno.
Mělo výhled jako z našeho okna...
Vzpomínám na věci, na které jsem dlouho nemyslel.
- Moje rodina je na pokraji zhroucení. - Jako film, kde hraju sebe.
- Sleduju se. - Začni znova.
- Neposlouchal jsem. - Říkám, že si vzpomínám na věci.
Čím to je?
- Pamětí? - Jo, to jo.
Třeba se ti paměť snaží říct něco o současnosti.
- Jako co? - Nevím. Jsem unavený.
- Pohádal jsem se s Daisy. - Kéž bych byl doma.
- Co? - Ale nic.
Jsem jen unavený.
Kéž bych s ní strávil víc času. Pořád jsem pracoval.
Vždycky jsem ti nabízel, že můžeš mít o víkendu volno.
- Letět za dětmi. - Bylo těžké...
- Co tím chceš říct? - No, tak třeba Ben?
Ben každý víkend lítá za svojí rodinou.
- Ben Alcock? - Nesrovnávám.
- Přijde mi, že jo. - Je to o našich rozhodnutích.
- Jako jet sem. - Nejsou to jen rozhodnutí.
Nebo neopětovat Lizin polibek.
Lizin polibek?
- Měl bych být doma. - Políbils Liz?
- Ne, ona mě. - Kde vlastně je?
Odjela. Krista taky. Její pes snědl šroub.
Kristin. Ne Lizin.
Liz byla jen naštvaná.
Nechala ti tenhle dopis.
Krista, ne Liz.
Liz odešla úplně? Jako navždy?
Je vůbec něco navždy?
Vážně Alcock na víkendy lítá domů?
Není to světec. Je podruhé ženatý.
- S bývalou chůvou. - Nemusíš ho shazovat.
Chtěl jsi mi říct, co se stalo s Timothym?
- No jasně. - Ale neřekl jsi mi to.
Můžeš mi dojít pro vodu?
Nemůžeš si tam dojít?
Zastavte ho! Zloděj!
Vzal mi kabelku.
Ne. To ne.
Kurva!
Silvano! Běžím za nimi.
Vážně je to hrdina.
- Chci jít tam. - Bože, miluju tvůj přístup.
Mám jich pět.
- Teď! - To není fér.
To je neuvěřitelné.
- Mám tě, ty hajzle. - Měl jsi jít napřed, Clive.
Jay chytil zloděje!
- Jo! Bravo! - Bylo to opravdové.
- Tak jo. - Mám to.
Děkuju vám!
- A udělal mu monokl. - To teda pořádný.
Bravo!
Tak jo.
- Bravo. - Vy jste gentleman.
Přestaň se na mě pořád dívat a mluvit na mě.
Potřebuje si jen vzít svoje léky.
Je to fajn chlap. Má rodinu.
Tři úžasné děti. Tohle není on.
Jsi hrdina.
Dobře?
- Pojď. - Vezměte ho...
k doktorovi.
Přinesu ti tu vodu.
Hned přijdu.
„A to malinké chlupaté zvířátko
zaběhlo do díry v zemi.“ Vidíš to?
Malý medvídek si vzal kožíšek.
„Slunce zašlo za řeku...“
Postarám se ti o kolo, jo?
Daisy, řekneš jim to?
Daisy?
Řekni jí, že je to pravda.
Co je pravda?
Kůň může vyhrát i bez...
Užij si to.
Měj se, tati. Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Je správné nechat ji jít.
Mluvil jsem s Alanem. Má připravený dopis.
Schválil jsem ho. Taky potřebujeme prohlášení,
kdyby s tím šel Timothy do médií.
Mám tady návrh. Potřebuju, aby sis ho přečetl.
Tady máš brýle.
Vím, že víš, co říct. Prostě to nějak dopadne.
Daisy je moje kamarádka a já ji zradila.
Dělala jsi svoji práci.
To zní jako omluva nacistů. Cítím se strašně.
Je to moje chyba. Hele...
udělej si volno, jeď na dovolenou do Itálie.
Budu v pohodě.
Rone, máš nějaké...
Děkuju, Jayi.
A mně by se líbilo, kdyby mě táta hledal po Evropě.
Emmanuel Macron bere Candy do Ženevy.
Potřebuješ stylistku.
Mám tě ráda. A gratuluju.
Pane Kelly! Omlouvám se.
Pane Housenko. Dobrý den.
PAN HOUSENKA
Jsem Alba, vaše řidička.
Taťka na vás už čeká
s Antoniem a pořadateli v restauraci.
- „Taťka“? - Jo.
Tvůj taťka. Poslal jsem pro něj letadlo. Těší se.
Do prdele. Nečekal jsem, že přijede.
Dovezu vás za taťkou.
Víc vás není?
Aha. Dobře.
Můžeš něco vzít?
- Vezmi to ty. - Co?
Vezmi to ty.
Panebože.
Pane Kelly, zapomněla jsem...
Pane Housenko. Váš cheesecake.
- Skvěle. Děkuju. - Rone, sněz si ho ty.
Tady v Itálii rádi tvrdě pracujeme.
Ale když doděláme práci, tak taky rádi odpočíváme a jíme.
Občas brečíme, ale když jste vtipní, tak nás to taky rozesměje.
Občas se vezmeme...
Nezlob se na Candy. Najdeme ti jinou stylistku.
Stejně mám kolem sebe moc lidí.
Ale některé potřebuješ, ne?
Občas se hádáme.
- Možná účetní. - Právníka. Potřebuješ Alana.
Koho ještě? Člověka na PR. Kuchaře.
A mě. Potřebuješ mě.
Jo, Rone, potřebuju tě.
Do prdele. Asi jsem trefila zajíce.
Albo, můžeme někde tátovi koupit dárek?
Ano, určitě.
Můžete mě vysadit u Ristorante da Rosa?
Kam jdeš?
Mám s někým schůzku. Jdeme na drink.
Na večeři jsem zpět. Schovej mi tiramisu.
S kým máš schůzku?
S Benem Alcockem. Musím s ním strávit trochu času.
- Protože taky dostane ocenění. - Jo, druhé ocenění.
Takže mě necháš samotného s mým „taťkou“?
Jsem tady pro tebe. Vždycky.
A od sedmi až do konce výletu budu s tebou.
To je jedno. Ben Alcock... Co má ve smlouvě za požadavky on?
No, vlastně jich moc nemá.
Naser si.
- Mějte se, Rone. - Děkuju vám, Albo.
Zkus si to užít. Pozdravuj tátu.
Možná potkáte ducha, až tady budete spát.
Duchové jsou malí mniši, kteří se zjevují.
Určitě moc rádi poznají Jaye Kellyho.
Tak jsem přestal zvedat činky a začal jsem cvičit jógu.
A teď jsem v nejlepší životní formě.
Pořád jsem hubený, ale silný.
Taky se starám o bystrou mysl. Rád řeším sudoku.
Ahoj.
- Můj syn, filmová hvězda. - Ahoj, štramáku.
Štramák to zvládl.
Tohle je Jenny a Lourdes.
Pilotovaly to malinké letadlo. Jsou to kapitánky.
Váš otec nás bavil z Maine až do Florencie
svými úžasnými, často pohoršujícími historkami.
Váš otec je osobnost.
Jablko rozhodně nespadlo daleko od stromu.
Kde je ten slavný Ron? Čekali jsme celý tým.
Mysleli jsme, že pan Housenka cestuje s celým ansámblem.
Ron má zrovna teď schůzku.
Ron vás střeží jako oko v hlavě.
Tolik mu záleželo na velikosti a tvaru té trofeje.
Určitě se mi bude líbit.
Giovanni, místní umělec,
na ní pracoval ve dne v noci.
Sám ji vyfoukal ze skla.
Giovanni se omlouvá za masku. Trpí nekonečným COVIDem.
Jayi, čeká na vás váš cheesecake.
Kristepane.
Děkuju. Moc vám děkuju.
Jsem ten nejlepší přítel. A zároveň ten nejhorší nepřítel.
Protože to, co říkáte...
Teď mluvím já.
To, co mi říkáte, mi nápadně připomíná vydírání.
Rád se budu mýlit,
ale jestli to tak je, hned teď pokládám telefon.
Dobře. Proberte to s Timothym a zavolejte mi zpátky.
Alane, jsi tam? Ten hajzl se nás snaží vydírat.
Slyšel jsi něco od toho detektiva?
Hezký šátek.
Dobře, klídek. Mám teď schůzku s Benem.
Dobře, dej mi vědět. Pak zavolám.
Jo. Čau.
Je strašné vedro. Kriste.
Co jsi říkal?
Že se mi líbí ten šátek.
Jo? Tak to jo.
Vypadáš skvěle, Bene, s těma svýma modrýma očima.
- Co let? - Měli dvě třídy. Malou první třídu.
Ale dalo se tam ležet.
- Šťastný konec. - Jo.
- Dal sis něco? - Jenom seltzer.
- Dobře... - Přiletěl jsi?
Přijel. Vlakem. Bylo to...
Ale v pohodě. Všechno v pohodě.
Poslal jsem Jaye na večeři s lidmi z festivalu.
- Jay s nimi večeří? - Ty přece taky.
- V itineráři byly drinky. - Nechceš tam být.
Přivezl sis rodinu. Jsi normální.
Jay je rozvedený a divný. Potřebuje to.
Nemusíš Jaye shazovat, abych se cítil líp.
- Děláš to. Víš to? - Mám ho rád. Jsem jako jeho táta.
Ale není to tak složité. Jsem spíš jeho bratr.
Dal bych si pití!
Víš, přemýšlel jsem a probíral to s Melanie.
Přijde mi, že se mi od tebe nedostává dost pozornosti.
Vážně? Jsem tady. Kdy jsem tady pro tebe nebyl?
Vím, že děláš s Jayem. Nemůžu se s ním srovnávat.
A to je v pohodě.
Vím, že to ocenění dostanu,
- protože ho nechtěl. - Rozmyslel si to.
Promiň, že se to podělalo.
- Ale neboj, cenu dostanete oba. - Nepotřebuju cenu, ale tebe.
Dobře. Jay je jeden z mých klientů. Ale není jediný.
Co můžu dělat líp?
Budu chvíli bez manažera.
- Počkej. - Budu mít jen právníka a agenta.
A PR manažera.
A obchodního manažera.
Jsi můj druhý nejstarší klient.
Jsme spolu už od dob Disney.
- Já vím. - Mám problémy doma.
- Vivienne má úzkosti a nateklé nohy. - To mě mrzí.
Zrovna jsi dokončil úspěšnou televizní show.
- Korekce chvíli trvá. - Už trvá docela dlouho.
Jsi v přechodném věku, ale podle mě jsi uzrál.
Musím to zkusit.
Byl jsem ti na svatbě. Měl jsem proslov.
- Já vím. - Jsme rodina. Mám tě rád!
No tak, přestaň!
Věděl jsem, že to bude těžké.
Chtěl jsem ti po předávání poslat e-mail,
ale Melanie říkala, ať ti to řeknu osobně.
Nemusel jsem.
Každý den dělám spoustu věcí, o kterých vůbec nevíš.
Ne, nesnaž se mi to vymluvit.
Ne, nebreč.
- Taky brečíš. - Já vím.
Ale to neznamená, že musíš i ty.
Dobře, tak breč ty. Brečel jsi první.
Promiň. Jsem...
Vyrovnávám se s časovým posunem, jsem unavený a jsem starý.
Je v pohodě.
Podle doktora se tvůj stres přelévá do jejích nohou.
Jak může můj stres ovlivňovat její nohy?
Klid, Ronnie. Náhodou to dává smysl.
Dovolíš pediatrovi, aby nám analyzoval dítě? Jako vážně?
Takhle se mnou nemluv. Jsem tady na to sama.
- A všichni máme rýmu. - Promiň. Miluju tě.
Jen mám za sebou špatný den.
- Jsi v pohodě? - Ne.
Dostal jsem padáka a brečím. Jsem sám v Itálii a brečím.
Vím, že se na mě zlobíš, ale můžeš mi říct, že mě miluješ?
- Jay tě vyhodil? - Ne, Ben.
- Jay vyhodil tátu? - Ne, Ben. Běž zpátky.
Hajzl jeden.
A to jsi mu zařídil to ocenění.
Já vím.
Pořád máš Jaye, ne?
Jo, Jaye mám, pokud se mi podaří dostat ho na natáčení.
- Můžeš mi to říct? - Co je to za kravál?
Zvony. Je to tady samá smrt...
a vyhazov.
- Rone, zrovna jsem viděla to o Jayovi. - Počkej, co jsi viděla?
Co jsi o něm viděla?
Lois?
Proč jsem tady, štramáku? Kdo vypadnul?
Nikdo. Pozval jsem tě.
Jo.
Za dlouhá léta poprvé, co mě pozval na párty.
V 90. letech jsem se ukázal na Glóbech. Nebyl nadšený.
To není pravda.
V tu dobu jsem byl větší fešák.
Líbil jsem se Susan Sarandonové.
Jsem rád, že jsi tady.
Poslala mi video slůněte, co se opět setkává s rodiči.
- Byli rádi, že ho vidí? - To byla ta pointa.
Bylo to velmi dojemné.
Na co to je?
Na nic. Je to dárek.
- No... - Je to svetr.
Hezký.
Krásný.
Je to svetr. Kašmírový.
Nech si ho.
- Na mě je moc jemný. - Koupil jsem ho tobě.
Vezmi si ho.
Kde je moje vnučka?
Ron říkal, že tady bude.
Má svoje plány. Je v tom věku. Pamatuješ, když ti bylo 18?
To jsem používal pomádu na vlasy. Holky to milovaly.
Otče pana Kellyho?
Taky jste umělec jako váš syn?
Umělec? Ne.
Dělal jsem obyčejnou práci. 35 let jsem pracoval pro firmu John Deere.
Do důchodu jsem dostal malou penzi a plnicí pero.
Žádná ocenění ani cheesecaky.
Tvrdě jste dřel, aby syn mohl jít za svým snem.
Ano. Líbí se mi, jak jste to řekla.
Když byl kluk, myslel jsem, že z něj bude někdo, s kým bych chtěl jít na pivo.
Ne na beaujolais.
Hrál jsem tvrďáky, abych jím sám nemusel být.
Akční filmy jsou kravina. Nejsou opravdové.
Věděl jste vždycky, že z Jaye bude hvězda?
No, do pěti let skoro nemluvil.
Jednoho dne ráno přišel na snídani
a začal mluvit s vtipným jižanským přízvukem.
Moc mu to hraní nešlo.
Jeho máma myslela, že se zbláznil.
Říkal jsem, ať je v klidu, že to jen hraje.
Napodoboval jsem strejdu Marka.
No jo. Pořád říkal „fakticky“.
Úplně jako strejda Mark.
„Seš dobrej kluk. Fakticky.“
- Jako by jinak vždycky lhal. - Vtipné.
Už dlouho jsem tě neviděl se tak smát. Ani mámu.
Vždycky byla tak smutná, když pila.
- Kde je vlastně Mark? - Sedí za podvod.
- „Fakticky?“ - Fakticky.
To je...
Nechceme vyzvídat,
ale právě teď je vás plný internet.
Je tam video.
- Na vašem telefonu? - Na všech.
- Dramatická potyčka. - S dalším mužem.
„Z herce Jaye Kellyho se stal opravdový hrdina,
když dramatickým způsobem
hodným stříbrného plátna zadržel zločince.“
Hele, jak běžíte v polobotkách.
Utíkejte, Jayi!
„I přes absenci ‚akce‘ a ‚střihu‘ Jay vyskočil z vlaku.“
Odsuzuji násilí. Vážně se musíme pořád mlátit a kopat?
Musel se ubránit.
Píše se tu, že zloděj byl šílenec ve spandexu.
Nebyl to šílenec, ale...
- Možná šlo o sexuální útok. - To ne!
Ne, nešlo.
Konečně sis ušpinil ruce, štramáku?
Je načase, abychom našeho opravdového hrdinu
vzali na opravdový večírek.
Víte, co mi tahle krajina připomíná?
Bakersfield v Kalifornii. Nádherné místo.
Ale všichni tam přišli o práci. Je to smutné.
Jezdíval jsem tam kvůli práci.
To mě poser.
No hele.
Je tady.
Jay Kelly, takový fešák.
S ostrou tváří hodnou Supermana.
- Kde jsi byl? - Měli jsme se potkat tady.
Ne, měli jsme se potkat na večeři.
- Řekl jsi, ať na tebe počkám na párty. - Řekl jsi, ať ti schovám tiramisu.
- Jaké bylo? - Byl cheesecake.
- Viděl jsi to video? - Natočili ho přátelé z vlaku.
- Gratuluju. - Nazývají mě hrdinou. Jak trapné.
Vždyť jsi hrdina.
Kdyby to byla ta druhá událost, tak budu padouch.
Hele, pojď sem. Chci, abys to slyšel.
- Kam jdeš? - Pojď sem.
Haló?
Alane, tady Ron a Jay. Omlouvám se za ten kravál.
- Řekni to Jayovi. - Je to vyřešené.
- Co? - Timothyho a ta žaloba.
Všechno.
Je po všem.
Objevili jsme obvinění za drogy z devadesátek.
Zničilo by ho to.
- Je po všem. - Je to pryč. Jsi volný.
Na jeho otce jste moc mladý.
Vážně? Děkuju.
A vy jste moc mladá na mladici.
- Chci se omluvit. - Komu? Timothymu?
Ani náhodou, Jayi.
- Je to kamarád. - Už ne.
Doporučuju nechat to být.
- Jo? - Jo.
Je po všem. Už o něm neuslyšíš.
Užij si cenu za přínos. Zasloužíš si ji.
Chci whisky a boloňské špagety.
V tom případě si dáme spaghetti alla bolognese.
- Díky, Alane. - Mně neděkuj. To Ron.
Vytáhl pro tebe do boje.
Díky, Alane.
Můžete si vymýšlet příběhy, ale my dva víme, kdo jsem.
Víš, kdo jsem, Rone?
- Kdo jsem? - Podívej se na sebe. Jsi americký sen.
Poslední ze staré gardy...
- Jsem tady dole. - Jsi nahoře, jsi dole.
Jsi uvnitř. Dosáhli jsme tolika věcí.
Všechno, co říkáš, to zhoršuje.
Můžeš přestat utíkat. Je načase vrátit se do práce.
Jdu si zatančit.
Hele, slavný Ron. Potom? Dobře.
V pondělí ti začíná natáčení.
Dal jsem jim svoje slovo, že tam budeš.
Dej moji roli Benu Alcockovi.
Hele, pojď sem. No tak.
Víš, co mě stálo, abych ti tu roli sehnal?
Jasně, ty jsi ty.
Ale já šel do tequila baru bratří Louisových a kouřil crack.
Nebyl to crack.
Nevím, co to bylo, ale vykouřil jsem to.
Tři hodiny jsem se bál, že si spolknu jazyk.
- Získal jsem ti tu roli. - Nabídli mi ji.
Tu roli napsali pro 35letého chlapa.
Musel jsem je přesvědčovat.
A udělal bych to znovu. Jsi hotový kouzelník.
Jsem jen herec. Herec, co se proslavil.
To pro tebe všechno tohle nic neznamená? Protože pro mě jo.
Dej moji cenu Benovi. Jdu tančit.
Nechápu to.
Byl jsem dobrý partner. Dobrý kamarád. Mám tě rád.
- Já tebe taky. - Ale jsme kamarádi?
- No jasně. - Tak buď kamarád.
Vrať se zpátky do práce.
Jasně, jsi Jay Kelly. Ale já jsem taky Jay Kelly.
Zmákli jsme to společně. Tohle jsi mi jednou řekl.
Zapomněl jsi.
Tancuju.
Když vyjebeš se sebou, vyjebeš i se mnou. Chápeš?
Tancuju.
Neumíš být kamarád.
Jsi kamarád, co si bere 15 % mých příjmů.
Jestli zítra nebudeš v tom letadle...
Tancuju.
Přál bych si, abys byl tím, kým jsem si myslel, že jsi.
Jsem kokršpaněl, co tančí v Serengeti.
Jayi!
- Albo, jste anděl. - Jayi.
- Tancujte se mnou. - Vašemu otci není dobře.
Je v restauraci. Pojďte.
Podle mě toho moc vypil.
Jedl špagety a cvičil jógu a ztratil rovnováhu.
- Kde je? - V kuchyni s doktorem.
Tati?
Tati.
Jsi v pohodě, štramáku?
Zavrávoral jsem.
- To je krev? - Ne, boloňská omáčka.
Je v pořádku.
Příliš mnoho vína.
Musí odpočívat.
Tati.
Je tu strašně světla.
Můžu něco udělat?
Chtěl jsem vidět Daisy.
Pamatuješ, když ti bylo 18?
Už ses mě ptal. Říkal jsem, že jsem měl napomádované vlasy.
Jasně. Promiň.
- Chci jet domů. - Měl by ses vyspat.
Ne, chci jet teď.
- Zůstaň. Poznej Itálii. - Poznal jsem ji.
Audrey mi na osmou rezervovala let z Pisy.
Jsi na mě naštvaný?
Ne.
Chci, aby sis to tady užil. Abys zůstal až do zítřka.
Nikdy nemáme šanci spolu trávit čas.
Je tady taxi.
Zůstaň na předávání.
No tak, tati. Zůstaň. Prosím.
Kde mám tašku?
Je v taxíku.
Těšilo mě.
Hele.
Sbohem, Albo.
Hele.
- Díky za párty, štramáku. - Tati, no tak.
Počkej.
No tak, tati!
Tati!
No tak!
To je Jay Kelly?
Ahoj.
- Jsi v pohodě? - Jo. Ahoj.
Jsem rád, že nás ocení společně.
- Díky, Bene. - Ahoj.
- Melanie znáš. - Jo.
Moje dcery, Seraphina, Lily a Bridget. Synové Cassian a Cole.
Tamhle je Arlo, nejnovější přírůstek.
Pak jsou tady babi a děda, Terry a Ernie a švagr Spike.
Jsem velký fanda.
Moje asistentka Pam. Jsme jako klauni.
Nemám, komu bych tě představil.
Jen v Itálii by ocenili dva bělochy středního věku.
Jako vážně? V dnešní době?
No jo, můžeme poděkovat Ronovi.
Jo. Je to trapné, ale s Ronem jsem rozvázal vztah.
- Kdy? - Před pár hodinami.
Cítím se hrozně. Mám ho fakt rád.
Ale přišlo mi, že se o mě stará někdo,
kdo by to potřeboval sám.
Pořád něco s dětmi, nateklými nohami, Lois a spoustou dalších věcí.
Potřebuju někoho mladšího. Hladovějšího.
- Nebo staršího a mocnějšího. - Přesně.
Taky tam byla zvláštní psychologická dynamika.
To jo. Je příliš jako můj táta.
- Nebo chce být. - Jo.
Musím si opakovat, že není rodina.
- Ani kamarád. - Jo!
Dáváme těmhle lidem 15 procent všeho,
a oni chtějí být jako rodina.
- Kamarádi nechtějí desátky. - Jo.
- Slyšeli jsme o tvém hrdinství. - Jo, skvělá práce.
- Jo. - Kelly do Bílého domu!
Ne, vážně. Uvažoval bys o tom?
Ne, to...
Můžete mě na chvilku omluvit?
Hele, potřebovali bychom pár lístků navíc, kdybys měl.
Vezmi si je všechny.
Díky. Máš to u mě.
Nech mi jeden.
Jo, jasně.
Tak jo, jedeme!
- Haló? - Ahoj Jess. Tady táta.
- Ahoj. - Ahoj. Můžeš teď mluvit?
- Copak? - Jsem v Itálii.
- Četla jsem o tvém hrdinském činu. - Znáš média. Není to pravda.
- No, zase jsi je ošálil. - Jo.
- Proč voláš? - Hele, poslyš.
Mám špatný pocit z toho minule.
Mrzí mě to.
Vůbec jsem toho chlapa nedával. Chodíš k němu ještě?
Jo.
Hele, chci si tě vyslechnout.
- Takže jestli to potřebuješ... - Aha.
Přebírám v Toskánsku ocenění za přínos. Byl bych rád, kdybys přijela.
- Odkdy tě zajímají ocenění za přínos? - No...
Dobrá otázka. No...
vždyť jsem ty filmy natočil.
Takže si myslíš, že když přijedu oslavovat tvoji kariéru,
kvůli tvojí genialitě ti odpustím?
- Ne, to ne. - Možná jo, Jayi.
Možná jo.
Je to 35 let mého života.
- Mně je 34. - Chci, abys tu byla se mnou.
Abys viděla, co jsem dokázal. Oslavila to se mnou.
Určitě to něco muselo znamenat.
Co když ne?
Mohl jsem ti být skvělým tátou, Jess.
Chtěl jsem.
Ale to s tvojí mámou a ta dálka...
Nepodařilo se mi to udělat tak, jak jsem chtěl.
- Je to... - Buď ke mně upřímný, Jayi.
Přestaň to racionalizovat a obhajovat se.
Přestaň.
Byl jsem mladý a šel jsem si za tím, co jsem chtěl.
Bál jsem se, že když to spustím z očí, uteče mi to.
A měl jsem pravdu.
Jinak se to udělat nedalo.
Musel jsem tomu dát...
přednost před tebou.
Ale mělo to být dočasné.
Dokud...
nebudu mít, co chci.
Ale musel jsem jít dál.
Mé desetileté já ti ukazuje prostředník.
A co tvé současné já?
O mě se nemusíš bát, tati.
Jsem v pohodě. Miluju svoji práci. Mám přátele.
Budu mít skvělý život. Jen v něm nebudeš.
A ty jsi taky v pohodě.
Jsi skvělá filmová hvězda.
Děláš spoustě lidem radost.
Asi s herectvím seknu.
Musíš Theovi podepsat fotku. Učitelka tě zbožňuje.
Co?
Dobře. Jess, moc by pro mě znamenalo...
- Pro Helen. - Co?
- Tak se jmenuje. Helen. - Aha. Dobře.
- Promiň. - Prosím...
Volá Theo. Doufám, že si to užiješ.
Měj se, Jayi.
Jess!
- Slavný Ron! - Dobrý den.
Viděl jste Jaye Kellyho?
Naposled včera večer.
Uvidíme se pak.
Předávání je přesně v pět!
CESTOVNÍ PAS
Rone!
No tak! Rone!
No tak!
- Zastavte mu. Zastavte. - Dobře.
Jsi v pohodě?
Nespěchej.
Je to v pohodě.
Hele, mrzí mě...
Mrzí mě to.
Toho si vážím.
Ale přemýšlel jsem.
Celou noc jsem nespal. Volal jsem si s Lois.
A konečně tě chápu.
Někdy musíš věci přehodnotit.
Mám tě rád. Vážně jo.
A vážím si té omluvy.
Ale...
už s tebou nemůžu pracovat.
Není to pro mě dobré.
Hledají tě Italové.
Za pár hodin začíná předávání.
Musím stihnout letadlo. Ale zkus tam jít.
Přijel jsi přece až sem.
Hele, Rone?
Pojď na to předávání. Jako můj kamarád.
Vždyť...
jsme toho dosáhli spolu.
Jsi ten, koho tam chci nejvíc.
Jsem jediný, kdo tady je.
PERMANENTNÍ POPISOVAČ
GRATULUJU K TVÉMU VELKÉMU DNI, TATI!!!
Koukej, kdo je tu.
Přišli.
To je super.
VÍTĚZ CENY JAHODOVÝ STROM JAY KELLY
Dobrý den.
Kdo to sakra je?
Jdeme na to.
Beru se jako součást rodiny.
Tak to je, ať chcete, nebo ne.
Jsme rodina.
Ale to je jedno, protože vám zbejvaj dvě sekundy života!
Snad sis nemyslel, že si to nechám ujít.
Víš, jak to funguje? Děláš věci, ze kterých máš strach,
a kuráž se dostaví pak.
Nezklamu vás.
Tak jak?
Ano, nebo ne.
Tomu kurva říkám show!
Stojím před vámi...
nahý.
Tati, ještě to neskončilo.
Tohle je Show sester Kellyových!
Uvidíte Kellyovou!
A Kellyovou!
A teď je čas na slavný kotrmelec Daisy Genevieve Kellyové!
- Tati, neskončily jsme. - A Jessica...
Hilary Kellyová udělá ještě slavnější hvězdu.
A teď uděláme kouzlo. Tati, ještě jsme neskončily.
- Co uděláme teď? - Kellyová!
- A teď... - Počkej, tati!
Daisy... Tati, prošvihneš to.
Daisy vám předvede svůj slavný charleston.
To je ono.
A Jessičin slavný step.
Kellyová!
Promiň.
- Sestry Kellyovy. - Ne, Kellyová a Kellyová.
- Ne, jsme sestry Kellyovy. - Ne, Kellyová a Kellyová.
- Ne, sestry Kellyovy. - Kellyová a Kellyová.
Já ti ukážu, Kellyová.
Můžeme znovu?
Chci ještě jednou.
KONEC
Překlad titulků: Sebastian Jágr