КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Зачекай, дитинко. Я зроблю тобі гарно.
Що мені тепер робити?
Не бійся. Усе пройде, коли прокинешся завтра.
А як не пройде?
Тоді…
я візьму відповідальність.
Я, Пе Сокрю, візьму на себе відповідальність за тебе, Чхве Синхьо.
Обіцяю.
Скріпимо.
Добре. Молодець.
СЕРІЯ 12 ДИТЯЧА ЗАКОХАНІСТЬ
Гаразд. З'їжмо це.
Я сказала, що не хочу бананового молока. Нащо ти купив?
То було тоді, а це — тепер.
Що?
Що «то»? Що ти маєш на увазі під «то було тоді»?
А ти як думаєш? Тоді означає тоді.
Прислівник такий.
Так, я знаю. Значення я знаю.
Але я маю на увазі… це було…
Боже.
Це слово втрачає будь-який сенс.
Слухай.
Що?
Хто ми тепер?
Я не знаю.
Як звуть стосунки після поцілунку?
Агов!
Той поцілунок…
Ти можеш не вимовляти це слово так несподівано?
Я з друзями не цілуюся.
Я сказала, припини!
Ми ж не цілуємося зараз.
Ні, я мала на увазі…
Перестань казати саме це слово.
-Слово? Поцілунок? -Припини!
А ще я теж не роблю цього з друзями.
Тоді вирішено.
Ми вже не друзі.
Як 30 років дружби можуть ось так закінчитися?
Це було найважче, що я робив у житті.
Виграти олімпійську медаль і то було б легше.
Синхьо! Сокрю!
-Пане Юн. -Що? Ви вже зустрілися?
Ти відчайдушно його шукала.
Я думав, він винен тобі гроші абощо.
-Он як? -Так.
Пане Юн! Коли це я так поводилася?
-Ти… -Господи.
Тоді навіщо ти сюди приїхала?
Маю на увазі, навіщо було їхати аж із Сеула, щоб побачити його?
-Ну, власне… -Агов!
-Зачекай! -Ти мене налякала.
Ви справді думаєте, що я приїхала побачити його?
Я просто проїжджала неподалік і вирішила йому зателефонувати.
Ясно.
Так, а чому ти була неподалік?
Просто так!
Просто приїхала сюди й подзвонила йому.
Гаразд, чудово.
Але їхати досить далеко. То що привело тебе сюди?
Та кажу ж вам, це особисте!
Це особисте, то чому вони ніяк не відчепляться?
-Не думала, що він із тих людей. -Стривай, ти плачеш?
Я зробив щось не так?
-Мене насварили. -Вона сердиться?
Ось у що я вірю.
Якщо ви кухар,
то мусите скуштувати їжу з провінції Канвон,
де тонко підкреслюють оригінальний смак інгредієнтів.
То ти їхала аж сюди, щоб поїсти?
Бачиш? Я знала, що ви мені не повірите,
тому й не збиралася вам розповідати.
Це правда.
Це хаджамі сіке особливо смачне. Серйозно.
Хаджамі сіке? Що?
Зробили сікхе з рибою? Отакої.
Ще й червоне. Не можу їсти гостру їжу.
-Це не те, що ви думаєте. -Що?
Звучить як сікхе, але це не напій.
-Пишеться інакше. -Хіба?
-Це камбала. -Гаразд.
Додають рис і сіль і маринують.
-Так готують цю страву. -Маринують?
Він тебе розігрує. Він обожнює страви з маринованої риби.
Що?
Ви справжній поціновувач їжі!
Ну, я б не сказав «поціновувач».
Він позначив понад 100 ресторанів на карті «Ґрейп».
Ні, станом на вчора було 328.
Поділитеся ними зі мною?
Нізащо!
Я передам їх своїм близнюкам.
-Будь ласка! -Але…
Ти нам дуже допомогла.
Тож я віддам їх усі тобі.
Дякую! Тоді ця їжа за мій рахунок.
Дякую! Їжмо!
Певно, ти голодна. З'їж це.
Я.
Ти ж любиш маринованих сирих крабів?
-З'їж це. -З'їсти?
Ні? А Наюн? Що тобі сподобалося?
Ти. Мені подобаєшся ти.
Добре, можеш їсти все, що хочеш.
Я хочу з'їсти це. Виглядає так смачно.
Їж.
Гаразд.
У хаджамі сіке чудова текстура.
Я б таке миттю з'їла.
-Їж. -Добре.
Так?
Можна зайти?
Звісно.
А тут справді можна переночувати?
Серйозно, я можу знайти інше місце.
Тут повно порожніх кімнат.
А ще тримай.
Я подумав, тобі треба більше одягу.
Так, дякую.
Останнім часом я часто позичаю одяг.
Ванна кімната в кінці коридору, можеш помитися.
Зрозуміло.
Тут були якісь комахи?
-Ні. -Гаразд.
-Ти не йдеш? -Що?
Ти не збираєшся йти?
-Я на хвилинку… -Синхьо!
Синхьо, ти де?
Іди. Вона шукає тебе.
Ти точно хочеш, щоб я пішов?
Що?
Тоді й зараз.
Чому ти так на мене зиркаєш?
Ти про що?
Мій погляд зараз такий ніжний.
Подивись на себе в дзеркало, коли це говориш.
Секунду.
Ти ревнуєш?
Не сміши. Нумо, забирайся звідси.
Годі сміятися. Іди.
Та йду я, йду. Чого ти штовхаєшся?
Іди вже.
Синхьо.
Що?
Моя дружина не тут, я не можу заснути.
-Ти спиш? -Ні.
Хочеш ненадовго вийти?
За 10 хвилин. Біля дерева.
Уже пізно. Чому ти не спала?
А ти?
Я читав.
«Настанови щодо управління народом»? Книгу, яку написав Чон Якйон?
Угу.
Хто в наш час читає такі книжки?
Я.
Це давня класика, яка непідвладна часу.
Вона вчить чесності, відповідальності, як бути прикладом для наслідування.
Вона підказує, як жити.
Ця книга — про просвітлення в житті.
Та добре, не заводься.
Хіба я завівся?
Просто здалося, що ти не знаєш цінності цієї книги.
До речі, тут дуже гарно.
Шкода, що я приїхала лише на день.
Приїжджай ще наступного разу.
Я завтра повернуся з тобою.
А як же твоя робота?
Я закінчив раніше, ніж очікував.
Я збирався їхати післязавтра, але можу поїхати на день раніше.
Їдьмо разом.
Як? Ти приїхав сюди на машині.
Я маю відігнати машину Моим назад.
Для своєї машини…
-Я викличу водія. -Ти з глузду з'їхав?
Знаєш, як дорого це коштуватиме?
Так, мені це теж здається божевіллям.
Але подумавши про це,
я зрозумів: проводити час із тобою дорожче.
Я тебе благаю. Ти, мабуть, знущаєшся.
Я так сильно тобі подобаюся?
-Так. -Зрозуміло.
Наскільки я тобі подобаюся?
Навіть після 30 років разом ти й досі мені не набридла.
Ого, ти трохи перебільшуєш.
Май совість і не враховуй час, коли ми були нарізно.
Але такого часу не було.
Я завжди був із тобою.
Тут.
Коли нам було вісім,
ти забризкала мене фарбою.
Коли нам було сім,
ти наліпила мені на обличчя наліпки-татуювання, поки я спав.
Коли нам було шість,
ти дала мені чарівну цукерку,
від якої мої губи стали фіолетовими, і потім мене дражнила.
А коли нам було п'ять, я плюнула жуйкою у твоє волосся.
Боже.
І як я досі тобі подобаюся після всіх цих страждань?
От бачиш?
Я ж казала, що я фатальна жінка.
-Не тулися до мене. -Ні.
Ти казав, що ми завжди були отак разом.
Але я зараз трохи сонна.
Правда?
Так.
Можливо, це через довгу дорогу.
Не можна, щоб хтось вийшов і побачив нас.
Пані Чон Моим?
Так.
КАБІНЕТ СПІВБЕСІД
СПІВБЕСІДА НА ПІВДЕННИЙ ПОЛЮС ПОСАДА ФЕЛЬДШЕРА НАУКОВО-ДОСЛІДНОЇ СТАНЦІЇ
Пані Чон Моим.
У вас високий бал TOEIC, маєте ліцензію на рекреаційний човен.
Ще ви сертифікований парамедик 1-го рівня.
Ви добре підготувалися.
Так, пане. Я опанувала управління пожежною безпекою,
але й виконувала свої обов'язки в польових умовах.
Чому ви хочете поїхати в Антарктиду?
Чесно кажучи, в дитинстві я мріяла стати Суперменом.
Потім я хотіла бути Людиною-павуком.
Я ні те, ні інше, тож пішла в корейську пожежну службу.
І дуже люблю свою роботу.
Бо все одно можу допомагати людям.
Так, мабуть, ви маєте рацію.
Я хотіла б поїхати в Антарктиду, щоб пізнати невідомий світ
і допомогти зберегти мир у світі.
МІНІСТЕРСТВО ЗАКОРДОННИХ СПРАВ
Дякую, що розповіли мені про Хьосок минулого разу.
Я радий, що вона в безпеці.
Але…
на цьому моя вдячність за Хьосок закінчується.
-Перепрошую? -Со Хьосок — моя дружина.
Вона моя жінка.
Я це знаю.
Тоді це ще одна причина не поводитися так.
Не намагайтеся її більше вмовляти.
Здається, це якесь непорозуміння.
Я чув, що вас прозвали Аленом Делоном.
До чого тут це?
-Так, ви гарний. -Вибачте, докторе Чхве.
Однак мої почуття до неї не зміняться.
А причина в тому,
що я кохаю Хьосок!
Любий.
Що відбувається?
Що ти тут робиш? Кажи.
Ну…
Ми з Хьосок просто друзі.
Вона щойно назвала вас «любим»!
Які друзі так називають одне одного?
-Ми, бо ми близькі. -Ми справді лише друзі.
Я ніколи не мав до неї почуттів.
Тому це так смішно!
Вона така вродлива й розумна жінка.
Як можна було в неї не закохатися?
Ви що, робот?
Я гей.
-Боже. -Перепрошую?
Мені подобаються чоловіки.
Ви така вродлива й розумна жінка.
Припиніть. Боже.
Вибачте. Мені так соромно.
Не вибачайтеся.
Насправді навіть приємно.
Він освідчується вам у коханні з такою впевненістю.
Ох він і дурень.
Побачивши це, я аж позаздрив.
Чому тут заздрити?
Я вже доволі старий.
Можливо, мені теж варто бути сміливішим.
Що б ви не робили, я вас підтримаю.
Ви ж знаєте?
Знаю. Завжди.
Мені зараз так за тебе соромно.
-Іди на два кроки позаду мене. -Так.
Та як ти міг…
-Як ти міг у мені сумніватися? -Я не сумнівався. Той виродок…
Тобто я боявся, що в нього могли бути погані наміри.
Незалежно від причини, мені шкода.
Неймовірно.
Чому ти раніше мені не сказала? Я б не зрозумів усе неправильно.
Мій друг довірив мені цю таємницю. Як я могла тобі розповісти?
Йому й так важко в цьому консервативному й жорсткому суспільстві.
Це так круто. Ти така крута.
Боже.
-Чого став? Ходімо. -Іду.
Ох, який сором.
Мало крізь землю не провалилася.
Що ти таке виробляєш?
ВКАЖІТЬ ІМ'Я, АДРЕСУ, НОМЕР ТЕЛЕФОНУ
ОБРОБКА ЗАМОВЛЕННЯ ПІСЛЯ ОПЛАТИ
Так! У мене вийшло!
Ти мене налякав. Чого ти волаєш?
Мамо, ти готова?
Так, їжа готова. Поклади собі.
Ні, я не про їжу. Ти готова до чудового життя?
-Пам'ятаєш, позичала гроші? -Так?
Я примножу їх у сто разів. У тисячу!
Ти тепер інфлюенца?
Ні, не інфлюенца. Інфлюенсер.
Так, інфлюенсер.
Ні, зачекай. Я, як вірус, буду смертельно небезпечним.
І стану ще заразнішим.
Спробуй хоча б відбити своє.
Мамо, довірся синові! Цього разу все по-справжньому.
А ще більше не носи такі речі.
-Викиньмо її. -Куди!
Чого б це я викидала чудову сумку?
Мамо, так не піде.
Обери собі сумку.
Скоро я тобі її куплю.
Навіть якби я мала таку сумку, мені нікуди з нею ходити.
Я тільки хочу, щоб ти досягнув успіху.
І все.
Бувай.
Мамо, сходи в торговий центр. Чуєш?
Обери сумку!
-Інсок, з'їж спершу це. -Гаразд.
-Чуєш? -Що?
А скільки зараз коштує дизайнерська сумка?
-Ціни дуже різні. -Так.
Але щонайменше два-три мільйони вон.
Ого, здуріти можна.
За такі гроші можна купити 30 кілограмів відбірного м'яса!
Треба ж, як дорого.
Чому ти раптом спитала?
Тобі Кинсік таку купить?
Швидше переродитися, ніж чекати від нього чогось подібного.
Ні, Тончін…
Та нехай. Потім розкажу.
-Що? -Ні, нічого.
Просто…
-Чуєш, Місок? -Що?
Не знаю, чи правильно запитувати тебе про це, чи ні,
але я про Сокрю.
Вона пішла б на побачення наосліп?
Побачення наосліп?
Чому собака так гавкає?
Ти була трохи різкою, хіба ні?
Щодо чого?
Як ти могла проїхати всю дорогу назад, не зупинившись на зупинці?
Ти хотів у туалет?
Справа не в цьому. Це мало бути побачення.
Краще б я їхав своєю машиною.
Я маю повернути Моим її машину.
Я ж казала, їдьмо окремо.
-Сокрю! -Але…
-Мамо. -Привіт, Синхьо.
-Тітонько Місок. -Чому ви…
Мамо, ми разом тому, що…
Ні, я якраз збиралася тобі дзвонити.
Хочеш піти на побачення наосліп?
Побачення наосліп?
Боже! А ти чому дивуєшся?
Та ну, мамо. Не сміши.
Тітка Чжесок хоче тебе з кимось познайомити.
Я тебе не примушую, але він наче нічого такий.
Ні, вона не може.
Вона не в тому становищі, щоб це робити.
-Мамо! Поговоримо вдома. -Ні. Зараз!
Я маю швидко їй сказати.
Чжесок хоче познайомити його з Моим,
але та й слухати не хоче.
Я?
Ось та неслухняна дівчина.
Дай мені відповідь зараз.
Що?
Ого.
Того вечора я так захоплено їла, що й не роздивилася як слід.
Треба ж. Плюсів у цій компанії чимало.
Ось навіть масажне крісло.
Так, ми стараємося.
Ясно.
В архітектурному бюро навіть масажне крісло не таке, як скрізь.
Таке гарне.
Що ж, гаразд. Може, вже послухаємо звіт?
-Який звіт? -Та годі.
Моя машина повернулася сьогодні,
тобто Сокрю провела ніч не вдома.
Ви з ним…
тепер зустрічаєтеся?
Я справді ночувала не вдома,
але це точно не те, про що ти думаєш.
Так, ми були в нашому робочому житлі.
Ми спали окремо в різних кімнатах.
Так, звичайно. Припустимо, так і було.
Але чому ви не відповідаєте на моє запитання?
На яке?
Ви зустрічаєтеся?
Так.
Нарешті! Не минуло й сто років!
Яке полегшення.
Серйозно, ви!
Таке відчуття, ніби мені й тіло, й душу помасажували!
Ох, як приємно!
Чому ти так радієш, що ми зустрічаємося?
Бо ви мене до сказу доводили.
Як і всіх, хто вас удвох бачив.
Але я знала, що ви будете разом.
Звідки б ти знала те, чого ми й самі не знали?
У словах є сила.
1996 РІК
Синхьо і Сокрю на дереві сидять
Ц-І-Л-У-Ю-Т-Ь-С-Я
Закохалися
Ви всі трупи!
Поженилися
І дитина народилася
Синхьо і Сокрю
Ану йди сюди!
На дереві сидять
1997 РІК
А чому ви завжди ходите додому разом?
Ми живемо по сусідству.
Хлопці й дівчата не мають дружити одне з одним.
Синхьо і Сокрю на дереві сидять
Ц-І-Л-У-Ю-Т-Ь-С-Я
Це неправда! Він просто мій приятель!
Закохалися
Поженилися
І дитина народилася
Синхьо і Сокрю
Чуєш, Чхвесине? Дай мені свій підручник з історії.
2007 РІК
Я що, бібліотека?
Агов, що це з вами?
-Ви зустрічаєтеся? -Ні.
Побачити його голим мене б не збентежило.
Просто вважайте її хлопцем.
Привіт, парочко.
Ви чули одне й те саме знову і знову,
тож кохали ви одне одного чи ні, це було у вашій підсвідомості.
Тобто я став жертвою газлайтингу?
Парамедики мають пневматичні гвинтівки?
-Я хочу його застрелити. -Що?
Може, треба було мені стати копом.
Ні, тобі й так добре.
Але справа в тому,
що ми втрьох тусувалися разом, то чому нас із ним вважали парою?
Це тому, що йому до мене, як до неба рачки.
Так, нехай.
Вона завжди дивилася кудись, хтозна-куди.
Її стандарти краси відрізняються від наших.
Це правда.
До речі, ти сьогодні дуже крута. Чому ти у формі?
-Слушне питання. -Ну…
У мене сьогодні була співбесіда.
Робота на Південному полюсі? Твоя заявка пройшла?
Звісно!
Секунду.
Ти справді поїдеш, якщо пройдеш і це?
Нічого собі!
То це означає, що ти побачиш пінгвінів на власні очі?
Пінгвіни прямо перед тобою?
Саме так.
-Нароби багато фото. -Ні.
В Антарктиді пінгвінам загрожує небезпека через кліматичну кризу.
Білі ведмеді теж у небезпеці.
Я вдома.
-Привіт. -Моим!
Йонду!
Чим ти займалася?
Що ти тут робила, Йонду?
Що ти цілий день робила?
Ми читали книжки разом.
-Гаразд. -І вибирали нутрощі з анчоусів.
Та ти що?
Мамо, ти змусила Йонду вибирати нутрощі з анчоусів?
Ти що, мачуха Попелюшки?
Серйозно?
Ні. Виглядало цікаво, тож я зголосилася допомогти.
Справді?
Боже. Ти думала, твоя власна мати знущатиметься над дитиною?
Ні. Я просто хотіла переконатися.
Йонду.
Я візьму анчоуси, які ми приготували разом,
і гарненько їх обсмажу!
Добре, дякую!
Звучить чудово.
Звучить чудово!
А ти, як не збираєшся виходити заміж,
їдь кудись і повертайся з такою дочкою, як Йонду.
Що?
Ось як сильно я хочу власну онучку. Зрозуміла?
Іди обсмажуй анчоуси.
Їй-богу…
Йонду, тобі не набридло цілими днями читати книжки?
Я не знаю.
А є ще щось, чим ти хочеш займатися, окрім читання книжок?
Кататися на велосипеді?
Я не вмію.
Он як?
Тоді…
-На самокаті? -На них я теж не вмію їздити.
Ти не любиш гратися на вулиці?
Справа не в цьому, але мій тато каже, що надворі надто небезпечно.
Зрозуміло.
Це ти!
Камінь, ножиці, папір, нумо! Мінус один!
Ква-ква!
Камінь, ножиці, папір, нумо! Мінус один!
-Йонду. -Ква!
Тату!
Йонду, я так скучив за тобою сьогодні.
Ти теж за мною сумувала?
Ну…
Так, можна й так сказати.
Дякую. Я ваш боржник.
Ні, все гаразд. Ти працюєш завтра?
-Так. -Ясно.
-Візьми вихідний. -Що?
Зустріньмося тут завтра о 10:00 ранку.
Але…
-Ніяких відмов. -Зачекай.
Ніяких питань.
Але…
І ніякої футболки Болотяника.
-Йонду, до завтра. -До завтра!
-Ква! -Ква!
Тату, ходімо.
А це не те дерево, яке я тобі подарувала?
Ти його вбив і купив нове?
Саме так.
Звідки ти знаєш?
Це секрет його походження.
Воно так виросло. Як гарно.
Як воно так виросло?
-Сокрю. -Так?
Ти…
Ти підеш на те побачення наосліп?
Ти здурів? Я щось придумаю і відмовлю їй.
Так не піде. Просто скажімо їй, що ми зустрічаємося.
Що?
Як знати? Це може повторитися.
І давай розкажемо твоєму татові.
І моїм батькам. Давай офіційно отримаємо їхнє схвалення.
Треба розповісти всьому району.
Не можна.
-Чому? -Ну бо…
Ми щойно почали зустрічатися.
Розповідати всім — якось трохи занадто.
Зрозуміло, що виникне хаос.
Це невелика проблема. Наші мами — подруги.
І ми всі дуже близькі.
І, чесно кажучи, ти не знаєш, що з нами може статися.
Потримаймо це в секреті.
Добре. Якщо ти цього хочеш…
Тримаймо наші стосунки в секреті.
Цілком таємно.
Треба старатися. Ніхто не повинен знати.
Ніхто не дізнається.
Він прокинувся?
Чхвесине.
Бонжур, Сокрю!
-Тітонько Хьосок! -Привіт.
Синхьо сьогодні рано пішов на роботу. Щось термінове?
Ні, то пусте.
Я й не знала, що ваші вікна так близько.
Можна спіткнутися й поцілуватися.
Ви з ним майже завжди були нерозлийвода.
Це точно.
Тому я так втомилася від цього!
Чхвесин, певно, відчуває те ж саме.
Усе одно, не сваріться і спробуйте порозумітися, добре?
Так.
-У мене каструля на плиті. -Ідіть!
Вибач. Ще побачимося. Бувай!
Хух, налякала мене.
ПЕ СОКРЮ
-Наюн. -Так?
Що ти щойно зробила?
Ну…
Твій вчинок вийшов за межу, знаєш?
Так.
Я закривав очі на твої дії,
бо вважав тебе милою колишньою однокласницею.
Але більше не можу.
Вибач за те, що я щойно зробила.
Але Синхьо,
ти ж знаєш, що ти мені подобаєшся.
Я думав, це захоплення мною — прикол.
Ні. Я серйозно.
Тоді, певно, я маю прояснити ситуацію.
Мені подобається інша людина.
Я її знаю?
Я знайшов її, пройшовши довгий і важкий шлях.
Я не хочу робити нічого, від чого їй було б некомфортно.
Вибач, що я не відповів. Хочеш пізніше сходити в кіно?
Що це таке? Він офіційно запрошує мене на побачення?
Звучить непогано.
Треба помити голову.
-Моим! -Йонду!
Моя люба Йонду!
Ти добре спала?
Снилася дружба з інопланетянином?
Ні, снилося щось інше.
Що?
Це секрет. Розкажу пізніше.
Домовилися.
Ти дуже пунктуальний.
Це основи роботи репортера.
Я прийшов, бо ти попросила, але…
Мені не треба казати, куди ми їдемо, так?
Ходімо!
Тату, візьми ці речі й іди за нами!
-Що? -Що?
-Ми не допоможемо? -Машина там.
Пані Чон?
Я сама.
Ні, все гаразд.
-Дай я. -Тату.
-Тату? -Так?
Ти зможеш, тату.
Обережно, гаряче.
Скуштуй.
-Я сама з'їм. -Гаразд.
-Смачно? -А ти вмієш смажити на грилі!
Що будемо робити далі, Моим?
Далі ми будемо…
-Ого! -Ого!
Не стріляй у Йонду!
Я здаюся!
Ти змокла до нитки.
Я зміг позичити це.
Але електрики нема. Як ним користуватися?
Секундочку.
Овва!
Треба ж!
Я посушу тобі волосся.
Давай висушимо волосся.
Що сподобалося тобі найбільше?
Гра з водяними пістолетами.
Мені теж.
Готово.
Йонду!
Пізніше я гарненько заплету тобі волосся.
-Гаразд. -Твоє волосся теж мокре.
Я сама висушу.
Що?
Зрозуміло! Точно!
Я подумав, що ти змерзла.
Йонду, може, підемо туди?
Куди?
Привіт, Чхвесине.
Привіт.
Я тут, а ти навіть не глянеш на мене?
Я дивився.
Чим ти так зайнятий?
Мені доручили реконструювати кінотеатр.
Я дещо придумав, коли приїхав сюди,
хотів намалювати, поки не забув.
Це надовго?
Ні, я закінчу до початку фільму.
То ось як виглядає план.
Угу.
Хочеш попкорну? Я куплю.
Ні, не треба.
Точно? Тоді я просто куплю напій.
Давай.
Що? Хочеш іще?
Вибач.
Що ж нам робити?
Вони проаналізують фотографії і принесуть сюди за 30 хвилин.
-Міджа. -Гаразд, зупинися тут.
Хвилинку. Одну секунду.
Сонце вже сідає.
Їдьмо, поки не дуже пізно?
Ні.
Йонду щойно заснула. Побудьмо ще 30 хвилин.
Добре.
Вона, мабуть, важка. Давай її мені.
Йонду, поспи на ліжку.
Але вона не важка.
Як тобі виїзд на природу?
Непогано, правда?
Так.
Я ніколи про це не думав,
але Йонду дуже сподобалося.
Йонду казала, що не вміє їздити на велосипеді.
І на самокаті, і на роликах теж.
Це через ту аварію, так?
Я ненавмисно.
Я просто дуже за неї хвилююся.
Я розумію, що ти відчуваєш.
Я знаю, що не маю права вказувати тобі, що робити.
Але…
якщо ось так ховати диво,
воно ніколи не буде справжнім дивом.
Я хочу, щоб Йонду відчувала вітер і тупотіла ногами.
І часом вона падатиме.
Я б хотіла, щоб вона росла саме так.
Я хочу, щоб вона бачила й чула все хороше, що є в цьому світі.
Сподіваюся, вона зможе все це ввібрати, як губка, і вирости здоровою.
Хіба це не було б справжнім дивом?
Мені так шкода Йонду.
Було б добре, якби я був таким же хоробрим, як ти.
Іноді я думаю, що було б добре, якби я була мамою Йонду.
Та ну. Це вже занадто.
Не можна?
Я знаю, що зараз рухаюся дуже швидко.
Наче щойно побувала на Андромеді за 2,5 мільйони світлових років від нас.
Але…
це те, що я зараз відчуваю.
Пані Чон…
У мене серце калатає, коли я тебе бачу.
Щоразу б'ється швидко, як барабан.
Я навіть бачу тебе уві сні.
От я й подумала.
Про наш поцілунок…
Може, розірвемо нашу угоду?
Не думаю, що то було помилкою.
Ні, не можна. Ніколи.
Йонду не може стати твоєю донькою.
І те, що тоді сталося, було помилкою.
Мусить бути.
Чому?
Бо це неможливо.
Відтепер я не лишатиму Йонду у тебе вдома.
І був би вдячний, якби ти більше з нею не спілкувалася.
-Данхо… -Нам треба їхати.
Йонду.
Прокидайся. Треба їхати додому.
Поспиш у машині, гаразд?
Іди перша.
Що? Чому?
А якщо ми знову натрапимо на твою маму?
Облиш. Ми дружимо багато років.
-Вона нічого не запідозрить. -Усе одно…
Щоб це був секрет, нам треба бути обережними в районі.
Я зроблю коло навколо кварталу. Заходь першою.
Ну добре.
Відколи це він почав так уважно мене слухати?
Смішно.
УНІВЕРСИТЕТСЬКА ЛІКАРНЯ ЧОНХОН
Хвороба Альцгеймера…
-Це не вона. -Справді?
-Так. -Чесно?
Погляньте самі, якщо не вірите мені.
Обережно, зламаєте!
З її мозком все гаразд.
Звісно,
ми подивимося, чи не з'являться ваші симптоми знову.
Тоді чому я постійно щось забувала?
Можна сказати, це різновид короткочасної втрати пам'яті.
Зрозуміло.
Ви не переживали шок чи великий стрес останнім часом?
Переживала.
Тоді це може бути від стресу.
Чи, може, від підвищеної тривожності.
Якщо відпочиватимете й берегтимете себе, все буде добре.
Дякую.
Мені так полегшало.
Ні, «полегшення» недостатньо, щоб описати мої відчуття.
Останні два тижні я провела в емоційному пеклі.
Ти казав, що все буде добре,
але я уявляла найгірші сценарії.
Ти мене слухаєш?
Любий!
Любий, що сталося?
Та що сталося? Що з тобою?
Що? Сонечко, не плач. Що з тобою?
Я думав, що з тобою станеться щось погане.
Я не так давно дізнався правду
і нарешті зміг висловити свої справжні почуття.
Але я боявся, що вже запізнився.
Я боявся, що ти мене забудеш.
Я боявся тебе втратити.
Любий.
Я не можу жити без тебе, Хьосок!
Заради бога.
Ну, знаєш.
Ти останнім часом мене дуже ганьбиш, між іншим.
Але це не так вже й погано.
Моє сонечко.
Він сказав, у мене немає хвороби Альцгеймера!
Не плач, Гьончоне!
Чому ти раніше не казав нічого подібного?
Дурне ти одоробло!
До наступного заняття!
-Бувай! -Бувай!
-Алло? -Привіт, Чхвесине.
Сьогодні на занятті я готувала необ'яні.
Дуже смачно. Хочеш, я тобі принесу?
У мене була робота на вулиці, я не в офісі.
Хочеш зайти пізніше ввечері?
-Увечері? -Так.
Синхьо!
Я мушу йти. Побачимося пізніше.
Увечері?
Якщо пізно ввечері…
То буде темно й нікого не буде.
ДЕТАЛІ ЗАМОВЛЕННЯ
Що? Я виклав кілька днів тому, але чому лише десять замовлень?
Прокляття.
Мій прес недостатньо рельєфний?
Треба було більше тренуватися.
ЧЕКЬОН
Привіт, Чекьоне.
Що? Пляж Хеунде?
Я зараз не маю грошей їхати…
Правда? Мені не треба платити?
Ти платиш?
Чхвесине!
Я наготувала багато смачної їжі…
для нас.
Ви всі тут.
Давно не бачилися, Сокрю.
Привіт.
Боже! Це готувалося з такою турботою!
Навіщо ти принесла стільки їжі?
Ти, мабуть, прийшла привітати Синхьо.
Привітати його?
Так. Відсвяткувати початок співпраці з «Фреско»,
у них була співбесіда.
Та стаття вже мала б вийти.
-Покажіть їй. -Гаразд.
Я розглядав її деякий час.
Фото теж вийшло непогане.
Я збиралася їхати, але Мьону попросив мене залишитися.
Правда, добре? Зможеш скуштувати всю цю смачну їжу.
Байдуже.
Я допила каву, тож піду.
Що? Ти йдеш, не поївши?
Я зайнята.
-Ти йдеш? -Так.
Я хотіла тебе привітати,
тому рада цій нагоді.
Вітаю з офіційним початком куховарства.
Це сталося завдяки твоїй пораді. Дякую.
Усе завдяки твоїй смачній калькуксу.
Ти сьогодні молодець. Я пішла.
Гаразд, безпечно доїхати.
-Дякую. -Добраніч.
Бувай. Дякую. Молодець.
-Безпечно доїхати. -Дякую.
Було б добре, якби вона залишилася.
Я написав тобі СМС, що подзвоню пізніше, бо сьогодні не найкращий час.
Я тільки зараз побачила.
Чому не сказав, що мав співбесіду з «Фреско»?
Це через Теї?
Сказали, що це ненадовго, тож я збирався розказати тобі пізніше.
-Але все закінчилося ось так. -Що?
Ти думав, я не зрозумію?
Ні, справа не в цьому.
Вибач. Мені немає виправдання.
Було приємно побачити її через стільки часу.
Вона досі гарненька.
Теї теж приїхала не тому, що хотіла.
Це Мьону наполягав.
Ти сказав їй, що ми зустрічаємося?
Ні.
Ти ж просила нікому не казати.
Але колишня дівчина —
це інша справа…
Гаразд.
А ще в нас не було часу говорити про особисте.
Це був офіційний захід.
Якщо так подумати, ви з нею схожі на голлівудських акторів.
Я б ніколи не змогла працювати зі своїм колишнім хлопцем.
Сам подумай.
Навіть якщо старатися, почуття так просто не зникають.
І колись усе було добре.
Це все в минулому.
Більше не хочу про це говорити.
Чому? Я й так усе знаю.
Слухай, коли ти побажав Теї безпечно доїхати додому,
ти не жартував.
-Голос був глибоким. -Нічого подібного.
Кажу тобі. Ти так хвилювався за неї.
Чому ж сам не відвіз її додому?
Сокрю.
Яким ти був з нею, коли мене тут не було?
Дорослим, який її розуміє?
Я не хочу на це відповідати.
Я не зобов'язаний розповідати тобі таке.
Що зі мною не так?
Ох ти й нахаба, Чхве Синхьо.
Ти вже йдеш?
Так. А ти куди?
Я їду на гору Сораксан.
Ми з батьком їдемо туди з батьками Сокрю, з ночівлею.
Я забула тобі сказати.
Це на одну ніч. Навіщо ти спакувала стільки речей?
Ні. Справа в тому, що батько…
Що це все таке?
Компресійні пов'язки й грілки.
Твоя щиколотка ще не геть зажила, про всяк випадок.
І пластирі, якщо заболять ноги, коли багато ходитимеш.
Може, тоді вже милиці й інвалідний візок?
Думаєш, варто?
Я подзвоню в лікарню.
Ні, любий. Не треба.
Іди сюди! Ми запізнюємося. Їдьмо. Боже!
То ось який тато насправді.
Я кажу, поквапся!
Люба, ти не так випрала мої штани. Вони сіли!
-Треба було прати правильно. -Коханий, це мої.
-Це не мої? -Серйозно?
Зрозуміло. З мереживом.
Я ж казала тобі збиратися раніше!
У мене немає майок! У тій шухляді що, чорна діра?
Я нічого не знаходжу в цьому домі.
Сокрю, твій тато був би ідеальним слимаком.
-Слимаком! -Отак ти говориш про чоловіка?
Тепер я вже слимак?
Коли ви їдете?
-Уже пів години! -Нащо ти це зараз шукаєш?
Через тата ми, певно, завтра поїдемо!
Моя майка. І сонцезахисні окуляри зникли!
-Знайди мої окуляри. -Тату, вони в тебе на голові!
Ось вони!
Боже! А ти куди?
Що? Я їду в Пусан із друзями.
-Ви всі кудись їдете без мене? -Ось вона. Тримай!
Вона була там! Як ти міг її не знайти?
-Я впіймав. -Боже милий.
-Візьмімо це! -Куди їде Тончін?
-У Пусан із друзями. -Так раптово?
Тату, ти не міг би це не носити?
-Ні, вони мені треба. -Ох.
-Не одягай це на Сораксан. -Це злочин проти моди.
Вибачте! Він без кінця затримувався.
Нічого. Ми недовго чекали.
Боже, ти цілу вічність перед дзеркалом вибирала шарфи!
-«Цей чи той?» -Поїхали!
-Гаразд! -Так!
-Сідай. -Сюди.
Дякую, любий.
-Сюди. -Люба, сідай.
Любий?
Така гладенька й блискуча машина. Мені завжди кортіло на ній покататися.
Ого!
Ви вперше в нашій машині?
-Так. -Ясно.
ЗОНА ВІДПОЧИНКУ КАННИН ТЕГВАЛЛЕН
Ми вже майже на місці?
-Так. -Люба!
-Вода така холодна. -Ось. Витри руки.
Дякую. Вода була така холодна.
-Там нема гарячої води? -Ні.
Який жах.
Люба! Уяви, всередині цілі волоські горіхи!
Руки замерзли.
-Холодно. Агов! -Агов!
-Ти така нечемна. -Ну ж бо.
Схоже, потрапило на обличчя. Поглянь.
-Кинсіку! -Отакої.
-Легенько поплескай. -У тебе є хустинка?
Хустинка?
Так. Але я в неї висякався. Це нічого?
Який ти нечемний.
-Щось не так? -Хочу ті горіхові тістечка.
Хочеш скуштувати?
Овва! Сфотографуймося тут!
Місок, зробімо спершу окремі фотографії.
-Окремі? -Так.
Сфотографуй мене.
-Секундочку. -Гаразд.
Любий, сфотографуй мене з цим.
-Сама сфотографуй. -Ні, з ведмедем!
Та боже.
-З ведмедем? -Так.
-Добре. -Але…
Тільки так буде видно ведмедя.
Ні, познімай ще.
-Боже. -Чудова погода.
Неймовірно.
Треба ж.
Мені стояти тут? Як я тобі?
Там добре, кохана.
Хто тягає з собою щось таке?
-Воно ж важке. -Боже мій. Що він робить?
Це вже смішно.
Овва.
Він уже геть здурів.
Ви обоє подуріли.
-Так нормально? -Покажи підборіддя!
-Аж незручно. -Отакої.
-Чудово! -Що з тобою?
-Добре! -Що ти робиш?
-Прекрасно! -Дай подивлюся.
-Я наступний! -Ні, подивімося.
Любий.
Відколи ти робиш такі чудові фотографії?
Я зайшов в інтернет і навчився робити гарні фотографії своєї дівчини.
Тобі подобається?
Я в захваті. Ти молодець. Дивовижно.
Ти ідіот. Через тебе я схожа на карлика.
Дуже схоже на тебе.
Слухай, Гьончоне.
Можеш сфотографувати цим і мене?
-Так! -Щоб ноги здавалися довшими.
Ти сам фотографуйся.
-Моим. -Так?
Можеш подзвонити на мій телефон?
Звісно.
Працює.
Працює ідеально.
Не дзвонив, я вже подумала, що він зламався.
СОКРЮ
Заходьте.
-Данхо. -Пане Чхве.
-Тобто пане Кан. -Синхьо.
Ми ж наче знову на «ви».
А, точно.
Сідайте.
-Дякую. -Нема за що.
-Можете сісти де завгодно. -Гаразд.
Вибачте, що заважаю, якщо ви зайняті.
Пан Юн сказав, що ви в себе в кабінеті й можна зайти.
Ні, все гаразд. Я радий, що ви прийшли.
Але що вас сюди привело?
Я хочу попросити вас про послугу.
Останнім часом я пишу статті про свій досвід.
У наступній статті я хочу висвітлити життя будівельників.
Хотів спитати, чи не могли б ви показати мені будівельний майданчик.
Звісно, це я можу.
У нас є кілька об'єктів, що будуються. Я зателефоную їм і дам вам знати.
Дякую.
Буду вашим боржником.
Та не треба так казати. Ви мені дуже допомогли.
Ви теж допомогли мені зловити тих шахраїв.
-А минулого разу ви дали пораду. -Ясно.
Про вашого друга…
Можна спитати, як усе закінчилося з другом вашого друга?
Вони нещодавно почали зустрічатися.
Вітаю.
Тобто привітайте свого друга від мене.
Привітаю. Так.
Що сталося?
Щось не виходить?
Ні, просто…
Він каже, зустрічатися важко.
Кохання — це досить складно.
Як він міг стати переді мною на бік Теї?
Не думаю, що він став на її бік.
А ти на чиєму боці?
Синхьо, той мерзотник!
А ще я питала його, яким він був, коли зустрічався з нею,
а він не хотів відповідати.
Сказав, що не зобов'язаний мені казати.
А яку відповідь ти хотіла почути?
-Що ти маєш на увазі? -Сама подумай.
Ти б засмутилася, якби він сказав, що з нею йому було чудово.
Якби він сказав, що було жахливо…
Ти б хотіла, щоб він був покидьком, який обливає брудом своїх колишніх дівчат?
Ні.
От бачиш? То навіщо розпитувати про його минуле?
Це самокатування.
Маєш рацію.
Я теж це знаю.
Знаєш, але що?
Але я ревную!
Слухай, відтепер я буду подругою Синхьо.
Сокрю, зараза ти!
Він люб'язно дав тобі попрощатися з Хьончином, тому не можна з ним так.
Знаю. Це я теж знаю.
Але я не можу контролювати свої почуття, то що тепер?
Вона правду каже. Почуття не можна контролювати.
Добрий день.
Залишилася тільки одна.
Візьми.
Ні, нехай. Можеш забирати.
Справді, я не проти. Бери.
Ні, я хочу, щоб її забрав ти. Річ у моїх почуттях до тебе.
Що?
Вогонь у мене в серці
не згасне, поки повністю не вигорить.
Тому смачного.
Треба мені кинути це пити.
Але не знаю, чи зможу.
Годі сміятися.
-Подобається мене дражнити? -Агов.
Якби то були ознаки деменції, ми всі вже були б у будинку для літніх людей.
Це було дуже серйозно. Їй-богу.
Кажу тобі. Я нічого не пам'ятала.
Хьосок, я забула, що ми їли на обід.
Що ми їли?
Солодко-гостру курку. Ми їли курку, пам'ятаєш?
-Солодко-гостру курку. -Точно!
-Курку! -Опануй себе, Місок.
Така була хрустка й смачна!
Просто ми тепер такі.
Але я рада, що з тобою все гаразд.
Так. Я стільки переосмислила, переживши цей інцидент.
Сім'я, друзі.
Знання, що мені є на кого покластися в житті,
дуже мене втішило.
Я теж так подумала,
дізнавшись, що сталося з Сокрю.
Я хотіла, щоб вона познайомилася з тим, хто готовий
прийняти весь її біль.
Хто її втішатиме й буде щедрим.
Я теж хочу знайти хорошу партнерку Синхьо.
Він довго був самотнім через мене.
А давай познайомимо їх із хорошими людьми, якщо знайдемо.
Давай.
-Дійсно! -Дійсно!
-По-справжньому, гаразд? -По-справжньому!
-Знайди хороших у МЗС! -Справді.
Добре.
Слухай, вони пішли по випивку, але чому досі не повернулися?
Слушне питання. Вони самі її женуть?
-Вони пішли в караоке? -Ті психи.
Геть уже подуріли. Кинсік згадував свою улюблену пісню.
Раніше про неї говорив.
-А де це? -От дурень.
-У підвалі! -У підвалі?
Швидше!
Що це таке?
Теї дотримала слова.
Час розпаковки!
Точно. Ти ж продав мене за миску.
Синхьо, може, я тебе й зрадив, але воно того варте. Поглянь.
Та-да!
Ого, як гарно.
-Зраднику Юн? -Так?
-Так сильно подобається? -Аякже, звичайно.
Я передам це як сімейну реліквію.
Мій майбутній нащадок піде з цим у шоу про антикваріат,
там оцінять у 100 мільярдів вон!
Треба сфотографувати й показати дружині.
І це бери.
То твоє.
Ой. Мій посуд більший.
У традиційній весільній церемонії
молоді використовують порожній гарбуз, розрізаний навпіл,
щоб пити церемоніальне вино.
Кажуть, це символізує те, як одна половинка ідеально підходить до іншої.
Це мій подарунок вам із Сокрю.
Бажаю вам із нею щастя.
«ПРИНЦЕСА»
Нудно.
О.
Що ти робиш?
У тебе є очі. Сама як думаєш?
Ти завжди був таким добрим?
Ти думала, твій хлопець безсердечний?
Хлопець, ага, аякже. З глузду з'їхав?
Стоп.
Якщо я не твій хлопець, то хто я?
Тобто ти хлопець. Але…
Я не знаю.
Якось незручно казати це слово.
Цей будинок теж ти будував?
Угу.
Ні, не лізь. Він травмований, тому досі чутливий.
Це ти чутлива.
Нащо ти приперла кота, якщо в тебе на них алергія?
Він був поранений. Я не могла його кинути.
Ти казала, що не маєш грошей на снеки.
Через медичні витрати?
Так, у мене руки тремтять від шоколадної ломки.
Але що мені робити?
Після одужання йому нікуди йти.
Скоро почнеться спека. Не чіпай.
Я так хвилююся.
Ти точно все робиш правильно?
Дах повинен бути міцним, щоб не пропускати дощ і сніг.
Сама хочеш зробити?
Стіни теж мають бути міцними.
Бо після літа прийде зима.
Ти так діабет заробиш.
За мене не хвилюйся.
Ого!
-Молодець! -Е!
Ти чого…
Ну все!
Вибач! Пробач!
ЗРОБЛЕНО ЧХВЕ СИНХЬО
Я частенько його ремонтую.
Певно, коти, які тут живуть, — нащадки того, якого ми знали.
-У них такий самий малюнок хутра. -Правда?
-Так. -Я хочу подивитися.
Навіть не думай.
Бо знову буде алергія.
Хіба не трагедія?
Я люблю котів, але не можу до них доторкнутися.
Котячий дім, який я тоді змайстрував,
був першим побудованим мною домом.
Я так погано його побудував.
Але пишався ним.
Я власноруч створив дім для живої істоти.
Думаю…
саме тоді я й захотів стати архітектором.
Тобто той кіт був твоїм першим клієнтом.
Ні.
Клієнткою була ти.
Я зробив це для тебе.
Ти хвилювалася за кота.
Я хотів, щоб ти була щаслива.
Ходімо поїмо.
Ходімо.
Я хочу їсти.
Чому ти досі нічого не їв?
Куди підемо?
До мене.
Твоя мама зварила цілу каструлю супу перед поїздкою.
Або це, або карі. Їж.
Вибач за те, що було раніше.
Ти про що? Проблема виникла через мене.
Пробач.
Ні, я була надто суворою.
Побачивши вас двох разом, я перетворилася на дріб'язкову простачку.
Хоча це я робила більш неприємні речі.
Не варто розказувати про минулі стосунки одне одному.
Не знати — це одне, а от знати важко.
Не дивно, що це неписане правило.
Відтепер я нічого від тебе не приховуватиму.
Я більше не зв'язуватимуся з нею так.
Ні, я не залишу для цього місця.
Але…
мені було приємно бачити, як ти ревнуєш.
-Що? -Не сильно.
Зовсім трішки.
Але давай не будемо сваритися.
Сваритися з тобою було жахливо.
Я не міг зосередитися на роботі, злився.
Для мене це вперше.
Серйозно?
Угу.
Я не хотів поринати в стосунки з головою.
Це незвично. Я себе не впізнаю.
Та це нормально.
І давно ти прикидаєшся крутим?
Я не знаю.
Одне я знаю точно.
Ти весь час мене зігріваєш.
Я набрала багато коміксів. Вони в моїй кімнаті.
Давайте швиденько з'їмо це й підемо їх читати.
Так, звичайно.
Що ти робиш?
Чому озираєшся, ніби ти тут уперше?
Ні, просто…
Та-да! Я взяла тобі цілу серію.
Що це таке?
А ти як думаєш? «Принцеса». Твоя улюблена.
Ну… Ось вона. Я її хотів.
Книга, яку ти хотів…
«Принцеса»?
Та то я вигадав.
Що?
Чесно кажучи,
я прийшов туди, щоб побачити тебе.
Що?
Тоді ти був таким,
чому ж зараз інакший?
Що я зробив?
Здається, ти мною не цікавишся.
Я?
Ти не можеш дивитися мені в очі, вдаєш, що тобі байдуже.
Ставишся до мене гірше, ніж до того, як ми стали зустрічатися.
Ні, це просто тому, що…
Ну…
Я просто дуже нервував.
Це тому, що я нервував.
Як можна спати в такий час?
Чому я нервую? Це так дивно.
То ось як виглядає план.
Угу.
Точно? Тоді я просто куплю напій.
Давай.
Я так довго чекав.
Але коли ти поруч зі мною…
У мене в голові стає пусто, і я не знаю, що робити.
Я думала…
ти поводився…
так спокійно.
Тепер, коли ми зустрічаємося,
може, я перестала тебе приваблювати.
Ось що я думала.
Я хвилювалася й накручувала себе.
Це зовсім не так.
Навпаки.
Ти мені дуже подобаєшся.
Я не знаю, як з тобою поводитися.
Віднесімо їх униз.
Ти не хочеш читати їх тут?
Не варто залишатися тут.
Чому?
У мене погані думки.
Які погані думки?
Думки, які я не мав би думати.
Легковажні й вульгарні думки.
Нездорові думки.
Я любила нездорову їжу.
Порошок із цукерок, іриски, далґону.
-Коржики, печиво, заморожений сік. -Ага.
Так що вперед.
Думай погані думки.
А погані вчинки?
Теж можна.
ДИТЯЧА ЗАКОХАНІСТЬ
СПРАВЖНЄ КОХАННЯ
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова