SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Várj, picinyem! Megcsinálom szépre neked.
Most mit csináljak?
Ne félj, mire holnap felébredsz, lekopik.
De mi lesz, ha nem?
Akkor… vállalom
a felelősséget.
Én, Bae Seok-ryu, felelősséget vállalok érted, Choi Seung-hyo.
Esküszöm.
Becsszó.
Jól van. Ügyes vagy.
12. RÉSZ TINISZERELEM
Jó, együnk!
Mondtam, hogy nem kell banános tej. Miért vettél?
Az akkor volt, most meg ez van.
Tessék?
Mi az „az”? Mi „az”, ami akkor volt?
Szerinted? Hát „az”.
Úgy mondják, hogy „az”. Mutató névmás.
Igen, tudom. Ez az az az.
De úgy értem… hogy…
Jesszus!
Teljesen értelmét vesztette.
Figyelj!
Igen?
Mi most mik vagyunk?
Nem tudom.
Ami egy csók után lesz a kapcsolat?
Figyelj!
Az a csók…
Volnál szíves nem dobálózni ezzel!
A barátaimmal nem csókolózom.
Hagyd abba, hallod?
Nem csókolózunk. Csókolóztunk.
Nem, úgy értem, hogy…
Ne mondd ki magát a szót!
- A szót? Csók! - Ne már!
Én sem szoktam azt csinálni a barátaimmal.
Akkor megbeszéltük.
Már nem vagyunk barátok.
Hogy érhet véget egy harmincéves barátság csak így?
Ez volt a legnehezebb dolog életemben.
Olimpiát nyerni is könnyebb lett volna.
Seung-hyo! Seok-ryu!
- Myeong-u! - Mi van? Megtaláltad?
Már mindenütt kerestük!
Azt hittem, tartozik neked vagy valami.
- Tényleg? - Igen.
Jesszus, Myeong-u! Mikor csináltam én ilyet?
- Hát… - Jesszus!
Akkor miért jöttél ide?
Mármint miért jöttél el ilyen messzire Szöulból, hogy lásd?
- Hát… - Hé!
- Várj! - Megijesztettél.
Tényleg azt hiszed, hogy miatta jött ide?
Csak erre jártam, és gondoltam, felhívom.
Aha.
Szóval mit keresel itt?
Csak erre jártam!
Csak erre jártam és felhívtam.
Oké, szuper.
De így is elég messze van. Mi járatban vagy erre?
Magánügy.
Magánügy. Akkor miért faggatóznak?
- Nem gondoltam róla. - Mi az, te sírsz?
Valami rosszat csináltam?
- Mintha leszidtak volna. - Dühös?
Ezt gondolom.
Ha valaki főzéssel foglalkozik,
meg kell kóstolnia Kangvon tartomány ételeit,
amikben finoman kiemelik az eredeti hozzávalók ízét.
Szóval azért jöttél el ilyen messzire, hogy egyél?
Látod? Tudtam, hogy nem hiszed el,
ezért nem akartam elmondani.
Így van.
A gajami sikhae különösen finom. Komolyan.
Gajami sikhae? Micsoda?
Halas sikhye? Ne már!
És piros is. Nem ehetek fűszereset.
- Nem az, aminek hiszed. - Hogy?
Sikhyének hangzik, de nem az ital.
- Máshogy írják. - Igen?
- Lepényhal. - Oké.
Rizzsel és szójával fermentálják.
- Így készül ez az étel. - Fermentálják?
Csak húzlak. Imádja a fermentált halas ételeket.
Micsoda?
Te egy igazi ínyenc vagy!
Hát nem mondanám, hogy ínyenc.
Több mint 100 éttermet bejelölt a Greip-térképen.
Nem, tegnap már 328-nál tartottam.
Nekem is ideadod a listát?
Kizárt!
Az ikreimre hagyom örökül.
Légyszi!
Bár sokat segítettél nekünk.
Szóval odaadom mindet.
Köszönöm! Akkor ezt most én fizetem.
Köszi! Együnk!
Biztos éhes vagy. Edd meg ezt!
Én.
Szereted a pácolt rákot, ugye?
- Kóstold meg ezt! - Igen?
Nem? És te Na-yun? Te mit szeretsz?
Téged. Téged szeretlek.
Oké, választhatsz bármit.
Ezt kérem. Nagyon guszta.
Jó étvágyat!
Oké.
A gajami sikhae-nek jó az állaga.
Be tudnám falni az egészet.
- Egyetek! - Oké.
Tessék!
Bejöhetek?
Persze.
Tényleg nem baj, hogy itt maradok?
Tudok keresni más helyet. Komolyan.
Van rengeteg üres szoba.
És tessék.
Gondoltam, kell még ruha.
Igen, köszi.
Jó sok ruhát kölcsönkérek mostanában.
A fürdőszoba a folyosó végén van, letusolhatsz.
Oké, értem.
Vannak itt bogarak?
- Nincsenek. - Oké.
- Nem mész? - Tessék?
Nem mész el?
- Csak egy pillanatra… - Seung-hyo!
Seung-hyo, hol vagy?
Menj! Téged keres.
Biztos azt akarod, hogy menjek?
Tessék?
Régen és most.
Miért nézel ilyen rosszallóan?
Miről beszélsz?
Szinte simogatlak a szememmel.
Nézz a tükörbe, mielőtt ezt mondod!
Várjunk csak!
Féltékeny vagy?
Ne röhögtess! Na tűnés kifelé!
Ne nevess! Menj!
Jó, megyek. Miért lökdösöl?
Menj már!
Seung-hyo!
Mi az?
A nejem nélkül nem tudok aludni.
- Alszol? - Nem.
Kijössz egy kicsit?
Udvar. Tíz perc. A fánál.
Késő van. Miért nem aludtál?
És te?
Olvastam.
Mokminsimseo? Jeong Yak-yong tanításai?
Igen.
Ki olvas ilyesmit manapság?
Én.
Ez egy régi, időtlen klasszikus.
Megtanít, hogy mutassunk jó példát tisztességgel, felelősségtudóan.
Elmondja, hogy kell élni.
Ez a könyv felvilágosít az életről.
Jól van, ne húzd fel magad!
Felhúztam magam?
Csak úgy tűnt, hogy nem tudod, milyen értékes.
Amúgy nagyon szép ez a környék.
Kár, hogy csak egy napot maradok.
Jöhetsz legközelebb is.
Holnap visszamegyek veled.
És mi lesz a munkával?
A vártnál hamarabb végeztem.
Holnapután akartam hazamenni, de mehetek egy nappal előbb.
Menjünk együtt!
Hogyan? Kocsival jöttem.
Vissza kell vinnem Mo-eum mamájának.
Az én kocsimhoz…
- Hívok bérsofőrt. - Megőrültél?
Tudod, mennyibe kerül?
Ja, nekem is őrültségnek tűnik.
De ha belegondolok,
többet ér az az idő, amit veled töltök.
Ne már! Most hülyéskedsz, ugye?
Ennyire bírsz?
- Igen. - Értem.
Oké, pontosan mennyire?
Még 30 együtt töltött év után sem unlak.
Hú, ez azért enyhe túlzás!
Vond le belőle a külön töltött időt!
De olyan nem volt.
Mindig veled voltam.
Itt.
Nyolcévesen
lefröcsköltél festékkel.
Hétéves korunkban
teleragasztottad matricatetkóval az arcomat, míg aludtam.
Hatévesen
varázscukrot adtál,
amitől lila lett a szám, és kinevettél.
Ötévesen rágót köptem a hajadba.
Jesszus!
Hú, hogy tudsz még mindig elviselni ennyi szenvedés után?
Látod?
Mondtam, hogy a végzet asszonya vagyok.
- Szállj le rólam! - Nem.
Azt mondtad, mindig együtt voltunk.
De most már egy kicsit álmos vagyok.
Igen?
Aha.
Biztos a hosszú út miatt.
De nem lenne jó, ha valaki meglátna minket.
Jung Mo-eum?
Igen.
INTERJÚSZOBA
INTERJÚ A DÉLI-SARKI KUTATÓÁLLOMÁS MENTŐS POSZTJÁRA
Jung Mo-eum.
Magas a TOEIC-pontszáma, és van motorcsónak-jogosítványa.
Valamint egyes szintű okleveles mentős.
Nagyon jól felkészült.
Igen, uram. Nemcsak a tűzvédelemben igyekeztem kitűnni,
de a legjobb tudásom szerint dolgoztam terepen is.
Miért menne az Antarktiszra?
Az igazat megvallva, kis koromban Superman akartam lenni.
Azután pedig Pókember.
De rájöttem, hogy nem lehetek. Beléptem a tűzoltósághoz.
És nagyon elégedett vagyok a munkámmal.
Mert így is segíthetek az embereken.
Igen, igaz.
Az Antarktiszon szeretnék megtapasztalni egy ismeretlen világot,
és segítenék megóvni a világbékét.
KÜLÜGYMINISZTÉRIUM
Köszönöm, hogy segített Hye-sukkal a múltkor.
Örülök, hogy nem esett baja.
Viszont…
a hálám kimerül abban, hogy megköszönöm a segítségét.
A cukrot, a karamellát, a dalgonát.
Az én asszonyom.
Tudom.
Egy okkal több, hogy békén hagyja.
Ne próbálja elcsábítani!
Azt hiszem, itt valami félreértés van.
Azt mondják, Alain Delon a beceneve.
Most miért hozza fel ezt?
- Tényleg jóképű. - Elnézést, Choi úr!
De nem fog megváltozni, amit iránta érzek.
Mégpedig azért,
mert szeretem Hye-sukot!
Drágám!
Mi történt?
Mit keresel itt? Halljam!
Hát…
Hye-sukkal csupán barátok vagyunk.
Akkor miért mondta azt, hogy „drágám”?
Miféle barátok szólítják így egymást?
- A közeli jóbarátok. - Tényleg csak barátok vagyunk.
Sosem éreztem iránta ennél többet.
Pont ez a hihetetlen!
Annyira szép és intelligens nő!
Hogyhogy nem szeretett bele?
Talán robot maga?
Meleg vagyok.
- Nahát! - Tessék?
A férfiakat szeretem.
Gyönyörű és okos nő vagy.
Hagyd abba! Jesszusom.
Ne haragudj! Nagyon szégyellem magam.
Semmi baj.
Igazából egész jó volt.
Ilyen vehemensen nyilvánítja ki, hogy szeret.
Jaj, milyen bolond!
És megirigyeltem.
Ugyan miért?
Én is elég öreg vagyok már.
Talán bátrabbnak kéne lennem.
Akárhogy döntesz, én támogatlak.
Tudod, ugye?
Tudom. Mindig és örökké.
Most szégyent hoztál rám.
Maradj két lépéssel mögöttem!
Mégis hogy…
- Hogy kételkedhettél bennem? - Nem benned. Az a szemét…
Vagyis féltem, hogy hátsó szándékai vannak.
De ettől függetlenül bocsánatot kérek.
Ilyen nincs!
Miért nem mondtad eddig? Megértettem volna.
A barátom rám bízta ezt a titkot. Hogy árulhattam volna el?
Biztos nehéz neki ebben a konzervatív és merev társadalomban.
Ez annyira menő. Nagyon menő vagy!
Jesszusom!
- Mit csinálsz? Menjünk! - Megyek.
Jaj, ez annyira kínos volt!
Nagyon kínos volt.
Nahát! Mit képzelsz, mit csinálsz?
KÜLDD EL A NEVED, CÍMED, TELEFONSZÁMOD
RENDELÉS RÉSZLETEI FIZETÉS UTÁN
Igen! Sikerült!
A szívbajt hozod rám! Miért kiabálsz?
Anya, kész vagy?
Aha, kész a kaja. Menj, egyél!
Nem a kaja. Készen állsz a jó életre?
A pénzt, amit kölcsönadtál.
Megszázszorozom. Megezerszerezem!
Akkor influenza lettél?
Nem influenza. Influenszer.
Igen, influenszer.
Nem, várj! Halálos leszek, mint egy vírus.
És még jobban elterjedek.
Próbáld kihozni nullára.
Anya, bízz a fiadban! Most tényleg sikerül.
És ne hordj ilyeneket magaddal!
- Dobjuk ki! - Hé!
Miért dobnék ki egy teljesen jó táskát?
Anya, ez nem járja!
Válassz ki egyet!
Nemsokára megveszem.
Ha volna is olyan táskám, hova mennék vele?
Nekem az elég, ha sikeres leszel.
Nem kell több.
Szia!
Anya, menj el a plázába, oké?
Válassz egyet!
- In-suk, előbb ezt edd meg! - Jó.
- Lányok! - Mi az?
Mennyibe kerül manapság egy dizájnertáska?
- Hát, nagy a szórás. - Igen.
De minimum több millió von.
Jesszus, őrület!
Annyi pénzen vehetnénk 30 kiló hanut!
Jaj, nagyon drága!
De miért kérded?
Geun-sik vesz neked egyet?
Előbb születnék újra, mint hogy valami ilyesmit csináljon.
Nem, Dong-jin…
Mindegy. Majd.
- Mi az? - Semmi.
Csak…
- Figyelj, Mi-suk! - Igen?
Nem tudom, illik-e megkérdeznem,
de Seok-ryuról van szó.
Szerinted érdekelné egy vakrandi?
Vakrandi?
Miért ugat ennyire a kutya?
Nem volt ez egy kicsit durva?
Mi?
Hazatepertél úgy, hogy egyszer sem álltunk meg sehol.
Vécére kellett volna menned?
Nem azért. Ez elvileg egy randi volt.
Külön kellett volna jönnöm.
Vissza kell adnom Mo-eum anyukájának.
Mondtam, hogy jöjjünk vissza külön.
- Seok-ryu! - De…
- Anya! - Hé, Seung-hyo!
- Mi-suk néni! - Hát ti…
Azért vagyunk együtt, mert…
Épp hívni akartalak.
Nincs kedved elmenni egy vakrandira?
Vakrandira?
Hé! Miért te vagy meglepődve?
Jesszus, anya! Ne röhögtess!
Jae-suk nénéd össze akar hozni valakivel.
Nem erőltetem, de rendes fiúnak tűnik.
Nem lehet.
Nem áll módjában.
- Beszéljük meg otthon! - Nem, most!
Gyorsan kell válaszolnom.
Jae-suk be akarja mutatni Mo-eumnak,
de őt nem érdekli.
Engem?
Ott a makacs lány.
Válaszolj most!
Micsoda?
Azta!
Csak a fejem tömtem aznap este, nem is néztem körül rendesen.
Nahát! Jók itt a céges extrák.
Masszázsfotel is van.
Hát igen, igyekszünk.
Igen.
Még a masszázsfotel is más egy építészirodában.
Nagyon szép.
Na jó. Akkor rátérünk a jelentésre?
- Milyen jelentésre? - Ugyan!
Ma hozták vissza a kocsimat,
vagyis Seok-ryu máshol töltötte az éjszakát.
Ti ketten…
most jártok?
Tényleg máshol töltöttem az éjszakát,
de egyáltalán nem az van, amire gondolsz.
Igen, a szálláson voltunk.
De külön aludtunk, külön szobában.
Ja, persze. Mondjuk, hogy így volt!
De miért nem válaszolsz a kérdésemre?
Mire?
Jártok?
Igen.
Na végre! Jól kivártatok!
Tökre felfrissültem!
Most komolyan!
Olyan, mintha megmasszírozták volna a testem és a lelkem!
Jaj, de jó érzés!
Miért örülsz ennyire annak, hogy járunk?
Mert agyrém volt, amit műveltetek.
Fogadok, hogy mindenki így érzi, aki látott titeket.
Viszont én tudtam, hogy végül összejöttök.
Honnan tudtad volna, mikor még mi sem tudtuk?
A szavaknak ereje van.
Seung-hyo és Seok-ryu Két szerelmes pár
Mindig együtt jár
Egy tálból esznek
Szétverlek titeket!
Paplan alá bújnak
Ott is csókolóznak
Seung-hyo és Seok-ryu
Gyertek ide!
Két szerelmes pár
Hé, miért együtt mentek mindig haza?
Szomszédok vagyunk.
A fiúk akkor se szoktak lányokkal barátkozni.
Seung-hyo és Seok-ryu Két szerelmes pár
Mindig együtt jár
Nem igaz! Csak a segédem!
Egy tálból esznek
Paplan alá bújnak
Ott is csókolóznak
Seung-hyo és Seok-ryu
Hé, Choisseung! Add kölcsön a törikönyvedet!
Mi vagyok én, könyvtár?
Hé, hát ti?
- Jártok? - Nem.
Ha pucéran látnám, az se izgatna.
Tekintsétek fiúnak!
Hali!
Folyton ugyanazt hajtogatta mindenki,
szóval akár tetszettetek egymásnak, akár nem, tudat alatt bevésődött.
Akkor gázlángozás áldozata vagyok?
A mentősöknek van légpuskája?
- Le akarom lőni. - Mi?
Kár, hogy nem zsaru lettem.
Nem, jó ez így.
De az a helyzet,
hogy mindig hárman lógtunk, akkor miért minket boronáltak össze?
Mert én elérhetetlen vagyok neki.
Aha, persze.
Sosem e világi pasikat nézett.
Neki mást jelent a szépség, mint nekünk.
Így van.
Amúgy tök jól nézel ki ma. Miért vagy egyenruhában?
- Jó kérdés. - Hát…
Interjún voltam.
A déli-sarki állásra? Elfogadták a jelentkezésed?
Naná!
Egy pillanat!
Tényleg odamész, ha megfelelsz?
Azta!
Vagyis testközelből fogsz pingvineket látni?
Ott lesznek az orrod előtt?
Igen.
- Fotózz sokat… - Nem.
A pingvinek nagy veszélyben vannak az Antarktiszon a klímaválság miatt.
A jegesmedvék is.
Megjöttem!
- Szia! - Mo-eum!
Yeon-du!
Mi újság?
Mit csináltatok, Yeon-du?
Mit csináltatok egész nap?
Könyveket néztünk.
- Jól van. - És kibeleztük a szardíniákat.
Tényleg?
Anya, te kényszerítetted Yeon-dut a halbelezésre?
Mi vagy te, Hamupipőke gonosz mostohája?
Ez komoly?
Nem. Érdekes volt és segíteni akartam.
Tényleg?
Jesszus! Azt hitted, a saját anyád bántalmazna egy gyereket?
Nem. Csak a biztonság kedvéért kérdeztem.
Yeon-du!
Fogom a szardíniát, amit együtt készítettünk elő,
és jó finomra megsütöm!
Jó, köszönöm!
Jól hangzik!
Ha nem mész férjhez,
akkor szerezz valahonnan egy olyan kislányt, mint Yeon-du!
Tessék?
Ennyire vágyom egy saját unokára. Érted?
Menj, süsd meg a szardíniát!
Esküszöm…
Yeon-du, nem unalmas egész nap könyveket nézni?
Nem tudom.
Mihez volna kedved az olvasáson kívül?
Akarsz bicajozni?
Nem tudok.
Tényleg?
Akkor…
- Rollerezni? - Azt se tudok.
Nem szeretsz kint játszani?
Nem azért. Csak apu mindig azt mondja, hogy veszélyes odakint.
Értem.
Te vagy az!
Kő, papír, olló, most! Mínusz egy!
Brekeke, brekeke!
Kő, papír, olló, most! Mínusz egy!
- Yeon-du! - Brekeke!
Apu!
Yeon-du, már nagyon hiányoztál!
Én is hiányoztam neked?
Hát…
Igen, mondhatjuk.
Köszönöm. Ez nagy szívesség volt.
Dehogyis. Dolgozol holnap?
- Igen. - Értem.
- Kérj szabadnapot! - Tessék?
Találkozzunk itt holnap tízkor.
De…
- Nincs apelláta. - Várj!
Se kérdés.
De..
Se lapályos póló.
- Yeon-du, holnap találkozunk! - Szia!
- Brekeke! - Brekeke!
Menjünk, apu!
Hé, ez nem az a fa, amit én adtam neked?
Kinyírtad és vettél egy újat?
Nem, ez az.
Honnan tudtad?
Titok, hogy honnan van.
Jó sokat nőtt. Nagyon klassz.
Hogy nőtt meg ekkorára?
- Seok-ryu! - Igen?
El…
Elmész arra a vakrandira?
Megőrültél? Kitalálok valamit, és lemondom.
Az nem jó. Mondjuk meg neki, hogy járunk!
Micsoda?
Ki tudja, mikor jut eszébe másnak is ez?
Mondjuk el apukádnak is!
Meg az én szüleimnek is. Kérjük hivatalosan az áldásukat!
Az egész környéknek el kéne mondani.
Nem lehet.
- Miért? - Hát…
Csak most kezdtünk el járni.
Kicsit túlzás mindenkinek elmondani.
Mert biztos lesz nagy felbolydulás.
Hát, igen, ez gond lehet. Anyáék barátnők.
Mindannyian jóban vagyunk.
És igazából nem tudod, mi történhet velünk.
Egyelőre ne mondjuk el!
Jól van. Ha ezt akarod…
Tartsuk titokban a kapcsolatunkat!
Szigorúan titkos.
Figyelnünk kell. Senki sem tudhatja.
Senki se fogja tudni.
Felkelt már?
Choisseung!
Bonjour, Seok-ryu!
- Hye-suk néni! - Szia!
Seung-hyo ma korán elment dolgozni. Sürgős lenne?
Nem, nem érdekes.
Nem is tudtam, hogy ilyen közel van az ablakotok.
Kihajolva összeér az arcotok.
Régóta sülve-főve együtt vagytok, nem?
De igen.
Ezért unom már annyira!
Gondolom, Choisseung is.
De azért próbáljatok meg kijönni egymással, jó?
Jó.
- Megyek, kifut az étel. - Persze!
Bocsi! Majd beszélünk. Szia!
Hú, ez ijesztő volt!
BAE SEOK-RYU
- Na-yun! - Igen?
Mit csinálsz?
Hát…
Tudod, hogy ez már túlzás, ugye?
Igen.
Egy csomó mindent elnéztem neked
mint egy aranyos, volt osztálytársnak.
De már nem tudom.
Bocsánatot kérek ezért!
De Seung-hyo,
tudod, hogy odavagyok érted!
Azt hittem, csak poén a rajongás.
Nem. Teljesen komoly.
Akkor viszont tisztázzunk valamit!
Nekem valaki más tetszik.
Ismerem?
Egy hosszú és nehéz utazás után találtam rá.
Nem akarok semmi olyat tenni, amivel kínos helyzetbe hozom.
Bocs, hogy nem vettem fel. Nincs kedved moziba menni?
Ez meg mi? Hivatalosan elhív randizni?
Jó ötlet.
Hajat kell mosnom.
- Mo-eum! - Yeon-du!
Drága kicsi Yeon-du!
Jól aludtál?
Álmodban az űrlénnyel játszottál?
Nem, most másról álmodtam.
Miről?
Titok. Majd később elmondom.
Oké.
Pontos vagy.
Egy újságírónál ez alap.
Azért jöttem, mert megkértél, de…
Nem kell mondanom, hova megyünk, ugye?
Gyerünk!
Apu, fogd a cuccokat és gyere!
- Tessék? - Tessék?
- Nem segítünk? - Ott a kocsi.
Mo-eum?
Majd én felállítom.
Hagyd csak!
- Megcsinálom. - Apu!
- Igen?
Menni fog, apu.
Vigyázz, forró!
Kóstold meg!
- Elveszem. - Jó.
- Ízlik? - Egész jól grillezel!
Most mit csinálunk, Mo-eum?
Most pedig következik a…
- Azta! - Azta!
Ne lődd le Yeon-dut!
Feladom!
Csupa víz lettél.
Ezt kölcsönkértem.
De nincs áram. Nem tudjuk használni.
Pillanat!
Azta!
Megszárítom a hajad.
Hadd szárítsam meg!
Mi tetszett a legjobban?
Szerintem a vízipisztolyozás.
Szerintem is.
Kész.
Yeon-du!
Majd később befonom a hajad.
- Jó. - A te hajad is vizes.
Majd megszárítom.
Hogy?
Ja, igen! Persze!
Ha esetleg fáznál.
Yeon-du, nem megyünk oda?
Hova?
Szia, Choisseung!
Szia!
Itt vagyok, de rám se nézel?
Rád néztem.
Min dolgozol ennyire?
Megbíztak egy mozi átalakításával.
Eszembe jutott valami, mikor beértem,
és gyorsan le akarom rajzolni.
Sokáig tart?
Nem, végzek, mire kezdődik a film.
Szóval így néz ki egy tervrajz.
Igen.
Kérsz popcornt? Veszek.
Nem, köszi.
Tényleg? Akkor csak innivalót veszek.
Jó.
Mi az? Nem elég?
Bocsi.
Mit csináljunk?
Megvizsgálják a fotókat, és fél órán belül idehozzák.
- Mi-ja! - Oké, megállni!
Máris! Egy pillanat!
Mindjárt lemegy a Nap.
Nem kéne indulni lassan?
Nem.
Yeon-du az előbb aludt el. Várjunk még fél órát!
Jó.
Biztos nehéz. Majd én viszem.
Yeon-du, menjünk az ágyba aludni!
De jó volt.
Milyen volt a kempingezés?
Nem rossz, mi?
Nem.
Még sosem jutott eszembe,
de Yeon-dunak nagyon tetszett.
Yeon-du azt mondta, hogy nem tud biciklizni.
Se rollerezni, se görkorizni.
A baleset miatt, ugye?
Nem szándékosan alakult így.
Csak nagyon féltem mindentől.
Megértem.
Tudom, nem szólhatok bele, hogy mit csinálj.
De…
ha így rejtegetsz egy csodát,
sosem lesz belőle igazi csoda.
Szeretném, ha Yeon-du érezné a szellőt az arcán és a földet a lába alatt.
És néha el fog esni.
Én azt szeretném, ha így nőne fel.
Szeretném, hogy lássa és hallja a jó dolgokat a világban.
Remélem, úgy szívja magába, mint egy szivacs, és egészséges lesz.
Ez igazi csoda lenne, nem?
Nagyon sajnálom Yeon-dut.
Jó lett volna, ha én is olyan bátor lennék, mint te.
Néha azon gondolkozom, hogy jó lenne Yeon-du anyukájának lenni.
Hát… ez azért kicsit túlzás.
Nem lehetek?
Tudom, hogy nagyon gyors ez az egész.
Mintha elugranék az Andromédára, több mint 2,5 millió fényévre.
De…
most így érzem.
Mo-eum…
Mindig zakatol a szívem, ha meglátlak.
Mindig úgy dübörög, mint egy dob.
Még az álmaimban is látlak.
És gondolkoztam.
Ami a csókot illeti…
Nem lehet törölni a megállapodást?
Szerintem nem volt hiba.
Nem lehet. Soha.
Yeon-du nem lehet a lányod.
És ami aznap történt, hiba volt.
Biztos az volt.
Miért?
Mert nem lehetünk együtt.
Ezentúl nem hagyom nálatok Yeon-dut.
Értékelném, ha nem keresnéd.
- Dan-ho… - Menjünk!
Yeon-du!
Ébredj! Mennünk kell.
Majd alszol a kocsiban.
Menj előre!
Micsoda? Miért?
Ha összefutnánk anyukáddal, mint a múltkor.
Ne már! Ezer éve együtt lógunk.
- Nem fog gyanakodni. - Akkor is…
Ha titokban akarjuk tartani, vigyáznunk kell.
Én megkerülöm a háztömböt. Te menj be!
Jól van.
Mióta fogad szót nekem?
Röhej.
JEONGHEON EGYETEMI KÓRHÁZ
Alzheimer…
- Nem az. - Tényleg?
- Igen. - Tényleg?
Nézd meg, ha nem hiszed el.
Vigyázz, összetöröd!
Semmi baja az agyának.
Persze
meg kell néznünk, hogy visszatérnek-e a tünetek.
Akkor miért felejtek el dolgokat?
Nevezhetjük egyfajta rövid távú memóriazavarnak.
Értem.
Nem ért mostanában valamilyen trauma vagy jelentős mennyiségű stressz?
De.
Akkor lehet, hogy az váltotta ki.
De okozhatja erős szorongás is.
Ha pihensz és vigyázol magadra, nem lesz gond.
Köszönöm.
Ez megkönnyebbülés.
Nem, ez a szó nem fejezi ki, amit érzek.
Egy valóságos érzelmi pokoljárás volt az elmúlt két hét.
Azt mondtad, semmi baj,
de már a legrosszabbra gondoltam.
Figyelsz rám?
Szívem!
Szívem, mi a baj?
Szívem, mi történt? Mi a baj?
Hallod? Szívem, ne sírj! Mi a baj?
Azt hittem, valami súlyos bajod van.
Most megtudtam, mi az igazság,
és végre szabadjára tudom engedni az érzéseimet.
De féltem, hogy már késő.
Féltem, hogy elfelejtesz.
Féltem, hogy elveszítelek.
Szívem!
Nem tudok élni nélküled, Hye-suk!
Istenem!
Esküszöm!
Mostanában nagyon sokszor hozol kínos helyzetbe.
De ez nem olyan rossz.
Szívem!
Azt mondta, hogy nem Alzheimer!
Hagyd abba a sírást, Gyeong-jong!
Eddig miért nem mondtál ilyeneket?
Te nagy marha!
Sziasztok!
- Szia! - Szia!
- Halló? - Szia, Choisseung!
Ma neobianit főztem órán.
Nagyon finom. Ne vigyek neked?
Kint volt dolgom, nem vagyok az irodában.
Nem jössz át este?
- Este? - Igen.
Seung-hyo!
Mennem kell. Majd beszélünk.
Este?
Ha este…
Akkor sötét lesz, és nem lesz ott senki.
RENDELÉSEK
Több napja kiraktam a hirdetést, miért csak tízen rendeltek?
Fenébe!
Nem elég kockás a hasam?
Többet kellett volna gyúrnom.
JAE-YEONG
Hali, Jae-yeong!
Mi? Haeundae Beachre?
Most nem tudok menni…
Tényleg? Nem kell fizetnem?
Te fizeted?
Choisseung!
Sok finomságot főztem…
nekünk.
Mind itt vagytok.
Rég láttalak, Seok-ryu.
Szia!
Jó ég! Milyen gondosan kikészítetted!
Miért hoztál ennyi kaját?
Biztos azért jöttél, hogy gratulálj Seung-hyónak.
Gratuláljak?
Igen. Elkezdődött az együttműködés a Frescóval,
és meginterjúvolták.
Már meg is jelent a cikk.
- Mutasd meg neki! - Jó.
Már egy ideje ezt nézem.
Jó lett a kép is.
Haza akartam menni, de Myeong-u azt mondta, maradjak.
Jól tettem, nem? Megkóstolhatod a sok finomságot.
Mindegy.
Megittam a kávét, megyek.
Hogy? Elmész? Nem eszel?
Még van dolgom.
- Akkor elmész? - Igen.
De már gratulálni akartam neked,
szóval megragadom az alkalmat.
Gratulálok, hogy hivatalosan is elkezdtél főzni.
A te tanácsodnak köszönhetem. Köszönöm.
A finom kalguksudnak köszönhető.
Szép volt! Mentem.
Jól van, vigyázz magadra!
- Köszi. - Jó éjt!
Szia! Köszi! Szép volt!
- Jó utat! - Köszi.
Jó lett volna, ha marad.
Üzentem neked, hogy majd később hívlak, mert a ma este nem jó.
Nem láttam.
Miért nem mondtad a Fresco-interjút?
Tae-hui miatt?
Azt mondták, nem tart sokáig. Később akartam mondani.
- De így alakult. - Mi az?
Azt hitted, nem értem meg?
Nem erről van szó.
Ne haragudj! Nincs mentségem.
Jó volt látni ennyi idő után.
Még mindig szép.
Tae-hui sem azért jött, mert akart.
Myeong-u erőltette.
Mondtad neki, hogy járunk?
Nem.
Azt mondtad, ne mondjuk senkinek.
De a volt barátnőd
más…
Oké.
De nem is volt időnk személyes dolgokról beszélni.
Hivatalos esemény volt.
Tisztára olyanok vagytok, mint a hollywoodi színészek.
Én sosem tudnék egy volt pasimmal együtt dolgozni.
Gondolj bele!
Az érzések nem tűnnek el, hiába akarjuk.
Régen jó volt minden.
De az már a múlté.
Nem akarok erről beszélni.
Mi a baj? Amúgy is tudok mindent.
Mikor azt mondtad Tai-huinak, hogy vigyázzon magára,
nem volt vicces a hangod.
- Lemélyítetted. - Dehogyis!
De igen. Annyira aggódsz érte.
Akkor miért nem vitted haza?
Seok-ryu!
Milyen voltál vele, míg nem voltam itt?
Érett és megértő voltál vele?
Erre nem válaszolok.
Nem vagyok köteles elmondani ilyesmit.
Mi a baj velem?
Van bőr a képeden, Choi Seung-hyo.
Elmész?
Igen. Te hova mész?
A Szorak-hegyhez.
Egynapos kirándulásra megyünk Seok-ryu szüleivel.
Csak elfelejtettem mondani.
Egy éjszakát maradtok. Miért pakoltál ennyi cuccot?
Nem. Az a helyzet, hogy apád…
Mi ez az egész?
Fásli és melegítő párna.
Nem árt, még nem jött helyre teljesen a bokád.
Van tapasz is, ha a megfájdulna a lábad.
Mankót és tolószéket nem akarsz hozni?
Szerinted kéne?
Felhívom a kórházat.
Nem, szívem. Nem kell.
Gyere! Elkésünk! Menjünk már!
Szóval ilyen apa igazából.
Hallod? Igyekezz!
Rosszul mostad ki a nadrágomat. Összement!
- Mit csináltál? - Szívem, ez az enyém.
- Nem az enyém? - Komolyan?
Látom. Csipkés a szegélye.
Mondtam, hogy pakolj be hamarabb!
Nincs egy trikóm sem! Fekete lyuk van a fiókban?
Minden eltűnik ebben a házban.
Seok-ryu, apád tökéletes csiga lenne.
- Csiga! - Hogy beszélsz a férjedről?
Most meg csiga lettem?
Mikor indultok?
- Fél óra eltelt! - Miért most keresed?
Csak holnap indulunk apád miatt!
A trikóm. Eltűnt a napszemüvegem!
- Keresd meg! - Apa, a fejeden van!
Megvan!
Jesszusom! Te hova mész?
Mi? Puszanba a barátaimmal.
- Hú, mindenki elmegy nélkülem? - Tessék! Itt van!
Itt volt! Hogy nem találtad meg?
- Elkaptam. - Jó ég!
- Vigyük ezt is! - Dong-jin hova megy?
- Puszanba a barátaival. - Hirtelen?
Apa, azt inkább ne vedd fel!
- De kell. - Jesszusom!
- Ne vedd fel a Szorakszanban! - Divatbűn.
Bocsi! Állandóan szöszmötöl.
Semmi baj. Most jöttünk.
Hú, jól elment az idő, mire kiválasztottad a sálat!
- „Ez vagy ez”? - Menjünk!
- Oké! - Oké!
- Beszállás! - Tessék!
Köszönöm, szívem.
- Tessék! - Szívem, szállj be!
Szívem?
Olyan szép és fényes ez a kocsi. Mindig is ki akartam próbálni.
Azta!
Még nem ültél a kocsinkban?
- Még nem. - Értem.
KANGNUNG DAEGLWALLYEONG PIHENŐHELY
Megjöttünk?
- Igen. - Szívem!
- Nagyon hideg a víz. - Töröld meg a kezed!
Köszi. Nagyon hideg volt a víz.
- Nincs meleg víz? - Nincs.
Szörnyű.
Szívem! Ebben egy egész dió van!
Megfagyott a kezem.
- Ez hideg! Na! - Hé!
- Mit csinálsz? - Ne már!
Azt hiszem, az arcomra ment. Nézd!
- Geun-sik! - Nahát!
- Finoman töröld le! - Van nálad zsebkendő?
Zsebkendő?
Van. De már belefújtam az orromat. Nem baj?
Borzasztó vagy.
- Mi a baj? - Kérek olyan diósat.
Ebből nem kérsz?
Hú! Csináljunk fényképet!
Mi-suk, először egyenként fotózzunk!
- Egyenként? - Igen.
Csinálj rólam egyet!
- Pillanat! - Oké.
Szívem, fényképezz le ezzel!
- Csináld magad! - Nem, a medvével!
Jaj, ne már!
- A medvével? - Igen.
- Jó. - De…
Így lesz benne a medve.
Csinálj még többet!
- Nahát! - Szuper az idő.
Hihetetlen!
Jesszus!
Ide álljak? Hogy nézek ki?
Úgy jó, szívem.
Ki cipel magával ilyesmit?
- Nehéz. - Mit csinál?
Na, ez vicces.
Jesszus!
Tisztára bevadult.
Mind a ketten bevadultatok.
- Így jó? - Lássuk az állad!
- Ez ciki! - Jaj!
- Szép! - Mi bajod?
- Jó! - Mit csinálsz?
- Szuper! - Mutasd!
- Most én jövök! - Ne, nézzük meg!
Szívem!
Mióta tudsz te ilyen jól fotózni?
Megnéztem a neten, hogy kell jó képeket csinálni a barátnőnkről.
Tetszik?
Imádom. Ügyes vagy. Szuper.
Te idióta! Úgy nézek ki, mint egy törpe!
Pont olyan, mint te.
Hé, Gyeong-jong!
Engem is lefényképeznél azzal?
- Persze! - Legyen hosszú a lábam!
Csináld te!
- Mo-eum! - Igen?
Rám csörögnél?
Persze.
Működik.
Nincs baja.
De meg sem szólalt, azt hittem elromlott.
SEOK-RYU
Gyere be!
- Dan-ho! - Choi úr!
- Vagyis Kang úr! - Seung-hyo!
Nem úgy volt, hogy magázódunk?
De igen.
Üljön le!
- Köszönöm. - Ugyan.
- Bárhova leülhet. - Jó.
Elnézést, ha sok dolga van és zavarok.
Yoon úr azt mondta, itt van az irodában, és bejöhetek.
Persze, semmi gond. Jó, hogy itt van.
De mi járatban?
Meg szeretném kérni valamire.
Mostanában írtam pár cikket a tapasztalataimról.
A következőben az építőmunkások életéről szeretnék beszámolni.
És kíváncsi voltam, hogy be tudna-e vinni egy építkezésre.
Persze, hogyne.
Van folyamatban pár építkezésünk. Felhívom és értesítem őket.
Köszönöm.
Nagyon lekötelez.
Ugyan, ne mondjon ilyet! Maga is sokat segített nekem.
Például elkapni azokat a csalókat.
- És tanácsot adott a múltkor. - Értem.
És a barátja…
Megkérdezhetem, hogy alakult a dolog a barátja barátjával?
Nemrég elkezdtek járni.
Gratulálok!
Vagyis gratulálok a barátjának!
Gratulál. Jól van.
Mi a baj?
Valami gond van?
Nem, csak…
Azt mondja, nem könnyű.
A szerelem elég bonyolult.
Hogy foghatta Tae-hui pártját előttem?
Szerintem nem fogta a pártját.
Te ki mellett állsz?
Az a rohadék Seung-hyo!
Megkérdeztem, milyen volt, mikor jártak,
de nem akart válaszolni.
Azt mondta, nem köteles elmondani.
És mit akartál hallani?
- Hogyhogy? - Gondolj bele!
Kiakadnál, ha azt mondaná, hogy minden szuper volt.
Ha azt mondaná, hogy szörnyű volt…
Szeretnéd, ha szemét módon kibeszélné a volt barátnőit?
Nem.
Ugye? Akkor miért kérdezed a múltról?
Ez öngól.
Igaz.
Én is tudom.
Tudod, de?
De féltékeny vagyok!
Na jó, mostantól Seung-hyo barátja leszek.
Seok-ryu, mit képzelsz?
Kedves volt és hagyta, hogy elköszönj Hyeon-juntól. Nem teheted ezt vele!
Tudom. Ez is tudom.
Az érzéseimnek nem tudok parancsolni. Mit csináljak?
Igaza van. Az érzéseknek nem lehet parancsolni.
Jó napot!
Már csak egy volt.
Tessék.
Á, hagyd csak! A tiéd lehet.
Tényleg, nem gond. Vedd csak el!
Nem, tartsd meg. Ezt érzem irántad.
Tessék?
A tűz a szívemben
nem alszik ki, amíg teljesen el nem ég.
Szóval idd csak meg!
Az hiszem, le kell szoknom róla.
De nem biztos, hogy le tudok.
Ne nevess!
Élvezed, hogy gúnyolódsz?
Ha ezek a demencia jelei volnának, már mind öregek otthonában lennénk.
Tényleg komolyan mondtam. Hidd el!
Mondtam. Nem emlékeztem semmire.
Hye-suk, elfelejtettem, mi volt az ebéd.
Mit ettünk?
Édes-csípős csirkét. Csirkét, emlékszel?
- Édes-csípős csirkét. - Aha!
- Igen! - Szedd össze magad!
Ropogós és finom volt!
Figyelj, most már ilyenek vagyunk.
Mindegy, örülök, hogy jól vagy.
Rengeteget tanultam ebből a dologból.
Család, barátok.
A tudat, hogy van kire támaszkodnom,
nagyon megnyugtató volt.
Én is erre gondoltam,
mikor kiderült, mi történt Seok-ryuval.
Úgy szerettem volna, ha talál valakit, aki hajlandó
átérezni a fájdalmát.
Valakit, aki nyugodt és nagylelkű.
Jó lenne, ha Seung-hyo is társra találna.
Olyan sokáig magányos volt miattam.
Mutassuk be őket minden rendes embernek, ha találunk!
Benne vagyok.
- Tényleg! - Tényleg!
- De tényleg! - Igen, tényleg!
- Keressünk jókat a külügyön! - Tényleg.
Oké.
Piáért mentek, miért nem értek még vissza?
Jó kérdés. Most párolják?
- Elmentek karaokézni? - Őrültek.
Hát nem normálisak. Geun-sik mondta, mi a kedvenc száma.
Arról beszélt korábban.
- Hol van? - Az a lökött.
- A pincében! - Pincében?
Siessünk!
Mi ez?
Tae-hui tartotta a szavát.
Nyissuk ki a dobozt!
Remek. Eladtál egy tálért.
Seung-hyo, lehet, hogy árulónak tartasz, de ez megérte. Nézd!
Tadám!
Azta, ez nagyon szép!
- Brutus Yoon? - Igen?
- Ennyire tetszik? - Naná!
Családi ereklyeként adom tovább.
A leendő utódaim bekerülnek az Eredeti mesterművekbe,
és 100 milliárd vont ér majd!
Lefotózom, hogy megmutassam az asszonynak.
Vidd ezt is!
Az a tiéd.
Ó, az enyém nagyobb!
A hagyományos esküvői ceremónián
a menyasszony és a vőlegény egy üres, kettévágott kehelyből
issza meg a szertartásos bort.
Azt mondják, ez szimbolizálja, hogy tökéletesen kiegészítik egymást.
Ez az ajándékom neked és Seok-ryunak.
Sok boldogságot kívánok mindkettőtöknek!
HERCEGNŐ
Uncsi.
Hali!
Mit csinálsz?
Van szemed. Nem látod?
Mindig ilyen kedves voltál?
Azt hitted, hogy a pasid kőszívű?
Pasim a fenét! Magadnál vagy?
Mi van?
Ha nem a pasid vagyok, akkor ki?
Vagyis az vagy. De…
Nem tudom.
Csak olyan fura így kimondva.
Te csináltad ezt a házat is?
Igen.
Ne nyúlj hozzá! Megsérült, még érzékeny.
Szerintem te vagy érzékeny.
Miért hoztál be egy macskát, ha allergiás vagy rájuk?
Megsérült. Nem hagyhattam ott.
Azt mondtad, nincs pénzed az automatára.
Állatorvosra költötted?
Aha, remeg a kezem a csokimegvonástól.
De mit csináljak?
Nincs hova mennie, ha meggyógyul.
Egyre melegebb van. Ne nyúlj hozzá!
Nagyon aggódom.
Biztos így kell csinálni?
Masszív tető kell, hogy bírja az esőt és a havat.
Meg akarod csinálni?
És masszív falak is kellenek.
A nyár után rögtön tél lesz.
Így cukorbeteg leszel.
Te csak ne félts engem!
Azta!
- De jó! - Na!
Na! Most miért…
Ne már!
Bocsi!
KÉSZÍTETTE: CHOI SEUNG-HYO
Folytatom az átalakítást.
Szerintem a mi macskánk a leszármazottai használják.
- Ugyanolyan a mintázatuk. - Tényleg?
- Igen. - Meg akarom nézni!
Inkább ne!
Kiújul az allergiád.
Ez tragédia, nem?
Imádom a macskákat, de nem érhetek hozzájuk.
A macskaház, amit építettem,
az volt az első házam életemben.
Pocsék munka.
De büszke voltam rá.
Otthont teremtettem egy élőlénynek a saját kezemmel.
Szerintem…
akkor jöttem rá, hogy építész akarok lenni.
Akkor az a macska volt az első ügyfeled.
Nem.
Te voltál.
Neked csináltam.
Aggódtál a macska miatt.
Azt akartam, hogy örülj.
Menjünk enni!
Gyerünk!
Éhen halok.
Hogyhogy nem ettél még ma?
Hova menjünk?
Hozzám.
Anyukád főzött egy fazék levest, mielőtt elment.
Vagy ez, vagy curry. Egyél!
Ne haragudj a múltkoriért!
Mit beszélsz? Én okoztam a problémát.
Te ne haragudj!
Nem, bunkó voltam.
De az, hogy együtt láttalak titeket, gyerekes indulatokat váltott ki belőlem.
Megmutattam a kellemetlen oldalamat.
Nem jó az előző kapcsolatokról beszélni.
Ha nem tudunk róla, az egy dolog, de ha tudjuk, az meg nehéz.
Nem csoda, hogy íratlan szabály.
Ezután nem titkolok el semmit előled.
Nem kerülök kapcsolatba vele többet.
Nem is adok lehetőséget rá.
De…
örülök, hogy féltékeny lettél.
- Tessék? - Nem nagyon.
Csak egy kicsit.
De ne veszekedjünk!
Nagyon rossz volt, hogy veszekedtünk.
Rosszkedvű voltam és szétszórt.
Ez nekem új.
Tényleg?
Igen.
Nem akartam ennyire elmerülni egy kapcsolatban.
Furcsa. Mintha nem lennék önmagam.
De ez normális.
Mióta színleled, hogy laza vagy?
Nem tudom.
De egy biztos.
Mindig megmelegíted a szívemet.
Kivettem egy csomó képregényt. A szobámban vannak.
Együk meg gyorsan, és menjünk olvasni!
Oké.
Mit csinálsz?
Úgy nézelődsz, mintha még sosem jártál volna itt.
Nem, csak…
Tadám! Egy egész sorozatot kivettem neked.
Mi ez?
Szerinted? A Hercegnő. A kedvenced.
Hát… itt van. Ez kell.
A könyv, ami kell…
a Hercegnő?
Csak kitaláltam.
Tessék?
Az az igazság,
hogy csak azért mentem oda, hogy lássalak.
Micsoda?
Ha akkor olyan voltál,
most miért vagy ilyen?
Milyen?
Úgy tűnik, mintha nem is érdekelnélek.
Igen?
Nem tudsz a szemembe nézni, és közömbösen viselkedsz.
Még ridegebb vagy velem, mint mielőtt járni kezdtünk.
Nem, csak azért… megmagyarázom.
Hát…
Csak nagyon ideges voltam.
Ideges voltam.
Hogy tudsz aludni ilyenkor?
Miért vagyok ideges? Tök fura.
Szóval így néz ki egy tervrajz.
Aha.
Tényleg? Akkor csak innivalót veszek.
Oké.
Olyan sokáig vártam.
De ha mellettem vagy…
Leblokkolok, és nem tudom, mit csináljak.
Azt hittem…
hogy…
nyugodt vagy.
És most, hogy járunk,
talán már nem tetszem annyira.
Ezt hittem.
Totál feszült voltam és ideges.
Szó sincs róla.
Pont ellenkezőleg.
Nagyon tetszel.
Nem tudom, hogy viselkedjek veled.
Vigyük le ezeket!
Nem akarod itt olvasni?
Szerintem ne maradjunk itt.
Miért?
Rosszra gondolok.
Milyen rosszra?
Olyasmire, amire nem kéne.
Perverz és közönséges dolgokra.
Egészségtelenekre.
Szeretem az egészségtelen kajákat.
A cukrot, a karamellát, a dalgonát.
- A kekszeket, sütiket és a turmixot. - Aha.
Szóval csak nyugodtan!
Gondolj rosszra!
És ha nem csak gondolom?
Az sem baj.
TINISZERELEM
IGAZ SZERELEM
A feliratot fordította: Kwaysser Erika