LÁSKA OD SOUSEDŮ
Počkej, děťátko moje. Bude ti to chutnat.
Co teď budu dělat?
Neboj. Do rána to bude pryč.
Co když ne?
Tak…
Postarám se o to.
Já, Be Sok-rju, za tebe, Čoi Sung-hjo, převezmu zodpovědnost.
Přísahám.
Malíček na to.
Dobře. To se ti povedlo.
12. DÍL DĚTSKÁ LÁSKA
Dobře, tak to sníme.
Říkala jsem, že už to mlíko nepotřebuju. Pročs ho koupil?
Tamto bylo tamto, a tohle je tohle.
Prosím?
Jak „tamto“? Co znamená „Tamto bylo tamto“?
Co by? Je to „tamto“.
Prostě ukazovací zájmeno.
Jo, chápu. To jo.
Ale já myslela… že…
Ježíši.
Už to ztrácí jakýkoli význam.
Hele.
Co?
Jak to teď mezi námi je?
Nevím.
Máme vztah, který je po polibku?
Hej!
Polibek…
Můžeš to slovo už takhle nevypálit?
Kamarádky nelíbám.
Nech toho, povídám!
Teď se nelíbáme.
Ne, já chtěla…
Neříkej to slovo.
- Jaké? Líbat? - Přestaň!
Já kamarády taky nelíbám.
Tak je to jasné.
Už nejsme kamarádi.
Jak může 30 let přátelství jen tak skončit?
To byla nejtěžší věc v mém životě.
Vyhrát medaili na olympiádě by bylo snazší.
Sung-hjo! Sok-rju!
- Pane June. - Už jste se našli?
Hledala jste ho jako šílená.
Myslel jsem si, že vám dluží.
- Vážně? - Jo.
Proboha, pane June, tak jsem se chovala?
- No jo… - Ježíši.
A proč jste tady?
Proč sem za ním jedete až ze Soulu?
- No… - Hej!
- Počkej! - To jsem se lekl.
Vážně myslíte, že jsem přijela za ním?
Náhodou jsem byla poblíž, tak mě napadlo mu zavolat.
Jasně.
Jo. A proč jste přijela?
Teď jsem dorazila!
Přijela jsem sem a zavolala mu.
Tak super.
Ale autem je to docela dálka. Co vás sem přivádí?
Vždyť vám říkám, že je to osobní věc!
Tak proč se pořád vyptávají?
- To jsem netušila, že je takový. - Vy pláčete?
Co jsem provedl? Řekl jsem něco?
- Nadává mi? - Zlobí se?
Věřím v jedno.
Když vaříte,
musíte v Kangwonu zkusit místní jídlo.
Jemně zvýrazní původní chuť ingrediencí.
Takže jste tady kvůli jídlu?
Vidíte? Věděla jsem, že mi to neuvěříte,
tak jsem vám to nechtěla říct.
Tak to je.
Tohle gadžami sikhe je obzvlášť dobré. Fakt.
Gadžami sikhe? Cože?
Smíchali sikhje a rybu? Ne.
A je to červené. Pálivé nemůžu.
- Tak to není. - Jak to?
Zní to jako sikhje, ale není to ten nápoj.
- Píše se to jinak. - Fakt?
- Je to platýs. - Aha.
Přidá se rýže a sůl a zkvasí se to.
- Tak se to připravuje. - Zkvasí?
Dělá si z tebe legraci. Jídla z fermentovaných ryb miluje.
Cože?
Vy jste úplný gurmán!
Gurmán bych neřekl.
Na mapě Greip vyznačil přes stovku restaurací.
Ke včerejšku jich bylo 328.
Můžete mi ji ukázat?
Ani náhodou!
Předám ji svým dvojčatům.
- Prosím! - No…
Dost jste nám pomohla.
Tak vám je dám komplet.
Děkuju! Tak tohle jídlo je na mě.
Děkujeme! Pusťme se do toho.
Určitě máš hlad. Dej si tohle.
Já.
Máš rád marinované syrové kraby, ne?
- Dej si. - Jo?
Ne? Tak co Na-jun? Co máte ráda?
Vás. Mám ráda vás.
Tak si nabídněte, co chcete.
Tohle. To vypadá výborně.
Prosím.
Dobře.
To gadžami sikhe má úžasnou strukturu.
Snědla bych ho na posezení.
- Dej si. - Dobře.
Ano?
Můžu dál?
Jistě.
Hele, vážně nevadí, že tu jsem?
Můžu si sehnat jiné místo na přespání.
Je tu spousta volných pokojů.
Tumáš.
Asi budeš potřebovat víc oblečení.
Jo, díky.
Poslední dobou si ho půjčuju často.
Koupelna je na konci chodby.
Dobře.
Nebyli tu brouci?
- Ne. - Fajn.
- Ty nejdeš? - Co?
Nepůjdeš pryč?
- Jen na moment… - Sung-hjo!
Sung-hjo, kde jste?
Shání tě, jdi.
Určitě chceš, abych šel?
Co?
Předtím a i teď.
Proč se na mě tak koukáš?
O čem to mluvíš?
Tvářím se moc něžně.
Jo? Tak se podívej do zrcadla.
Tak moment.
Ty žárlíš?
Nebuď směšnej. Koukej mazat.
Nesměj se. Běž.
No jo, už jdu. Nestrkej mě.
Jen běž.
Sung-hjo.
Jo?
Není tu má žena, takže nemůžu spát.
- Spíš? - Ne.
Nechceš na vzduch?
Za 10 minut na zahradě.
Je pozdě. Jak to, že nespíš?
Co ty?
Četl jsem si.
Mokminsimseo? Od Džong Jak-jonga?
Jo.
Kdo takovou literaturu dneska čte?
Já.
Je to časem prověřená klasika.
Naučí tě zásadovosti, zodpovědnosti a jak jít příkladem.
Dá ti návod na život.
Je v ní poučení.
No tak se nerozčiluj.
Rozčílil jsem se?
Zdálo se, že tu knihu nedokážeš ocenit.
Mimochodem, je tu moc hezky.
Škoda, že tu jsem jen na den.
Můžeš příště přijet zas.
Vrátím se zítra s tebou.
A co práce?
Mám hotovo dřív, než jsem čekal.
Měl jsem v plánu odjet pozítří, ale můžu o den dřív.
Pojeďme spolu.
Jak? Jsi tu autem.
Musím Mo-umino auto dovézt zpět.
Moje auto…
- Najmu řidiče na odvoz. - Zbláznil ses?
Víš, kolik by to stálo?
Jo, zní to trochu praštěně.
Ale přemýšlel jsem,
že čas strávený s tebou stojí za víc.
Prosím tě. Nedělej si legraci.
To se ti tolik líbím?
- Jo. - Aha.
Jak moc mě máš teda rád?
Ani za 30 let jsi mě neomrzela.
Přeháníš.
Počítals i dobu, kdy jsme byli od sebe.
Žádná nebyla.
Byl jsem s tebou pořád.
Tady.
Když nám bylo osm,
polila jsi mě barvou.
Když nám bylo sedm,
ve spánku jsi mi na obličej nalepila falešné tetování.
Když nám bylo šest,
dala jsi mi kouzelný bonbon,
který mi obarvil rty na fialovo.
A když nám bylo pět, plivla jsem ti žvýkačku do vlasů.
Kristepane.
Jak mě po všem tom utrpení ještě můžeš mít rád?
Vidíš?
Já říkala, že jsem femme fatale.
- Jdi ode mě. - Ne.
Říkals, že jsme vždycky takhle sedávali.
Ale jsem unavená.
Unavená?
Jo.
Asi z té dlouhé jízdy.
Ale nikdo nesmí jít ven, aby nás neviděli.
Džung Mo-um?
Ano.
POHOVORY
VÝZKUMNÁ STANICE JIŽNÍ PÓL VÝBĚROVÉ ŘÍZENÍ NA ZÁCHRANÁŘE
Slečno Džung Mo-um.
Máte vysoké skóre z TOEIC a kapitánské zkoušky.
Dále jste certifikovaná záchranářka.
Jste dobře připravena.
Ano. Chtěla jsem nejen perfektně zvládnout požární bezpečnost,
ale také neúnavně sloužit v terénu.
Proč chcete jet na Antarktidu?
Abych byla upřímná, jako dítě jsem snila, že budu Superman.
Pak Spider-Man.
Došlo mi, že ani jedno nejde, a dala jsem se k hasičům.
Práce mě maximálně uspokojuje.
I tak totiž můžu pomáhat lidem.
Ano, to máte pravdu.
Na Antarktidu bych se chtěla vydat zažít neznámý svět
a pomoci zachovat světový mír.
MINISTERSTVO ZAHRANIČÍ
Děkuji, že jste mi posledně o Hje-suk řekl.
Jsem rád, že je v pořádku.
Nicméně…
tím moje vděčnost, co se týče Hje-suk, končí.
- Co prosím? - Seo Hje-suk je moje manželka.
Moje žena.
To vím.
O důvod víc chovat se jinak, ne?
Nesnažte se ji ovlivňovat.
To je zřejmě nedorozumění.
Prý máte přezdívku Alain Delon.
Proč to vytahujete?
- Ano, jste pohledný. - Promiňte, pane Čoi.
Mé city jsou ale pevné jako skála.
A to proto,
že Hje-suk miluju!
Drahoušku.
Co se děje?
Co tu děláš? Co?
No…
S Hje-suk jsme pouze přátelé.
Tak proč vám teď řekla „miláčku“?
Takhle si přátelé neříkají!
- My ano, jsme si blízcí. - Vážně jsme jen přátelé.
Nikdy jsem k ní jiné city nechoval.
To je právě absurdní!
Je tak krásná a inteligentní žena.
Jak jste jí mohl nepodlehnout?
Jste robot?
Jsem gay.
- Bože. - Promiňte?
Líbí se mi muži.
Jsi tak krásná a inteligentní žena.
Ježíši, přestaň.
Omlouvám se. Je mi trapně.
Nemusí.
Náhodou to bylo milé.
Umí ti vyznat lásku s takovou jistotou.
Je to cvok.
Když jsem to viděl, záviděl jsem.
Co je na tom záviděníhodného?
Už jsem taky dost starý.
Možná bych měl být statečnější.
Ve všem tě podpořím.
Víš to, ne?
Vím. Vždy a navždy.
Je mi trapně za tebe.
- Jdi za mnou. - Dobře.
Jak jsi mohl…
- Jak jsi o mně mohl pochybovat? - O tobě ne. Ten parchant…
Bál jsem se, že má za lubem něco nekalého.
Tak jako tak se omlouvám.
Neuvěřitelné.
Proč jsi mi to neřekla dřív? Pochopil bych to.
Můj přítel mi sdělil tajemství. Nemohla jsem ti to říct.
V naší zkostnatělé společnosti to určitě nemá lehké.
To je super. Ty jsi super.
Bože.
- Co děláš? Jdeme. - Už jdu.
Hanbou bych se propadla.
To byl trapas.
Co sis proboha myslel?
ZAŠLETE JMÉNO, ADRESU A TEL. ČÍSLO
OBJEDNÁVKY VYŘIZUJI PO PLATBĚ
Jo! Vyšlo to!
Vyděsils mě. Co tady řveš?
Mami, připravená?
Jo, jídlo je hotové. Dej si.
Ne, ne na jídlo. Jsi připravená na fajnovej život?
- Víš, jak jsi mi půjčila? - Jo.
Rozmnožím tu částku stokrát. Tisíckrát!
Takže jsi teď influenza?
Žádná influenza. Influencer.
No jo vlastně.
Ne, počkej. Budu smrtící jako ten virus.
A ještě infekčnější.
Hlavně ať nejsi ztrátový.
Mami, důvěřuj mi trochu! Tentokrát to vyjde.
A tohle už nenos.
- Vyhodím ji. - Hej!
Proč bys ji vyhazoval? Je naprosto v pořádku.
Mami, to nejde.
Vyber si kabelku.
Brzy ti ji koupím.
I kdybych měla takovou kabelku, nemám ji kam nosit.
Přeju si jen, aby ti to vyšlo.
Nic víc.
Nazdar.
Mami, zajdi do nákupáku, jo?
Nějakou si vyber!
- In-suk, sněz nejdřív tohle. - Jo.
- Holky. - Co?
Kolik tak dneska stojí značková kabelka?
- Ceny se dost různí. - Jo.
Ale nejmíň dva, tři miliony wonů.
To je přehnané.
Za to se dá koupit 30 kg hanwuského hovězího!
Taková drahota.
Proč se ptáš?
Gun-sik ti ji chce koupit?
To by bylo rychlejší znovu se narodit než čekat na něj.
Ne, Dong-džin…
Ale nic. Později.
- Co? - Ne, o nic nejde.
Jen…
- Hele, Mi-suk. - Jo?
Nevím, jestli se tě na to můžu zeptat,
týká se to Sok-rju.
Nechtěla by jít na rande naslepo?
Rande naslepo?
Proč ten pes tak štěká?
Nepřišlo ti to trochu drsný?
Co?
Proč jsi za celou cestu neudělala ani jednu zastávku?
Chtělo se ti čůrat?
Ne, ale mělo to být rande.
Měl jsem jet svým autem.
Musím auto vrátit Mo-um.
Já říkala, ať jedeme zvlášť.
- Sok-rju! - Ale…
- Mami. - Sung-hjo.
- Teto. - Proč jste…
Mami, jsme tu spolu, protože…
Ne, zrovna jsem ti chtěla volat.
Nechceš jít na rande naslepo?
Rande naslepo?
Čemu se tak divíš, proboha?
Ježíši, mami. Neblázni.
Teta Dže-suk tě chce s někým dát dohromady.
Já tě nenutím, ale vypadá slušně.
Ne, nemůže.
Není v situaci, kdy by to mohla udělat.
- Mami! Promluvíme si doma. - Ne, teď!
Musím jí hned říct.
Dže-suk ho chce seznámit s Mo-um,
ale ta o tom nechce slyšet.
Já?
Tady je, holka zlobivá.
Odpověz, hned.
Co?
Páni.
Posledně jsem byla zaneprázdněná jídlem, ani jsem si nevšimla.
No teda. Tady je benefitů.
I masážní křeslo.
Jo, snažíme se.
Jasně.
I to křeslo je u architektů jiná třída.
Moc hezké.
Dobře. Teď bych si vyslechla hlášení.
- Jaké hlášení? - No tak.
Auto se vrátilo dneska,
což znamená, že Sok-rju někde přespala.
A vy dva…
spolu teď chodíte?
Přespala jsem jinde,
ale určitě to není tak, jak si myslíš.
Jo, byli jsme ubytovaní.
Měli jsme každý svůj pokoj.
Jo, jistě. Řekněme, že se to tak stalo.
Ale odpovíte mi na otázku?
Cože?
Chodíte spolu?
Jo, chodíme.
Konečně! Že to ale trvalo!
To se mi ulevilo.
Paráda, vy dva!
Teď dostávám masáž těla i duše!
Super pocit!
Proč z toho máš takovou radost?
Málem jsem umřela, jak jsem z toho byla otrávená.
A asi všichni, kdo vás dva sledovali.
Nicméně jsem věděla, že spolu skončíte.
Jak jsi mohla tušit něco, co jsme nevěděli ani my?
Ve slovech je síla.
Sung-hjo a Sok-rju sedí na stromě.
LÍBAJÍ SE.
Nejdřív láska…
Já vám dám!
Potom svatba,
potom kočárek.
Sung-hjo a Sok-rju.
Pojď sem!
Sedí na stromě.
Proč vy dva vždycky jdete domů spolu?
Jsme sousedi.
Ale holky a kluci by neměli chodit spolu.
Sung-hjo a Sok-rju sedí na stromě.
LÍBAJÍ SE.
To není pravda! On je jen můj pomocník.
Nejdřív láska,
potom svatba,
potom kočárek.
Sung-hjo a Sok-rju.
Čau, Čchösungu. Dej mi učebnici dějepisu.
Jsem snad knihovna?
Hej, co vy dvě hrdličky?
- Chodíte spolu? - Ne.
Vidět ho nahatýho, nehnu ani brvou.
Berte ji jako kluka.
Ahoj, vy dva.
Slyšeli jste rok za rokem to samé,
takže ať jste se jeden druhému líbili nebo ne, podvědomě to ve vás je.
Takže jsem obětí manipulace?
Mají u sebe záchranáři vzduchovky?
- Já ho střelím. - Proč?
Možná jsem měla být polda.
Ne, takhle je to fajn.
No ale my tři
jsme byli pořád spolu, tak jak si nás dva mohli spojovat?
Já přece jasně nejsem jeho liga.
Jo, dobrý.
Vždycky měla takový zasněný pohled, mimo tenhle svět.
Má jiný standard krásy než my.
To bude tím.
Mimochodem, sluší ti to. Proč jsi v uniformě?
- Dobrá otázka. - No…
Byla jsem na pohovoru.
Kvůli jižnímu pólu? Tvou žádost přijali?
Ovšem.
Moment.
A jestli ten pohovor vyjde, pojedeš?
No páni!
Takže uvidíš na vlastní oči tučňáky?
Tučňáky z očí do očí?
To jo.
- Hodně foť… - Ne.
Tučňáci na Antarktidě jsou ohrožení v důsledku klimatické krize.
Lední medvědi taky.
Jsem doma.
- Ahoj. - Mo-um!
Jon-du!
Jak ses měla?
Cos dělala, Jon-du?
Cos celý den dělala?
Četly jsme si knížky.
- Fajn. - A vyndavali jsme vnitřnosti ančovičkám.
Jo?
Mami, tys Jon-du nutila dělat takovouhle práci?
Jsi snad Popelčina macecha?
To myslíš vážně?
Ne. Vypadalo to jako legrace, tak jsem chtěla pomoct.
Opravdu?
No teda. Myslíš, že tvoje vlastní matka týrá děti?
Ne. Jen jsem se chtěla přesvědčit.
Jon-du.
Vezmu ty ančovičky, co jsme připravily,
a usmažím ti je, co ty na to?
Dobře, děkuju!
To zní skvěle.
To zní skvěle!
Jestli se nehodláš vdávat,
zajeď někam a vrať se s dcerou, jako je Jon-du.
Co?
Tak moc toužím po vnoučeti, chápeš?
Jdi smažit ty ančovičky.
Opravdu…
Jon-du, nenudí tě jen si celý den číst?
Nevím.
Nechtěla bys kromě čtení dělat ještě něco?
Třeba jezdit na kole?
Neumím jezdit na kole.
Fakt ne?
Tak…
- Na koloběžce? - Na té taky neumím.
Nerada si hraješ venku?
To ne, ale táta říká, že venku je to nebezpečné.
Aha.
To jsi ty!
Kámen, nůžky, papír! Minus jedna!
Kvá, kvá!
Kámen, nůžky, papír! Minus jedna!
- Jon-du. - Kvá!
Tati!
Jon-du, tolik jsi mi dnes chyběla.
Chyběl jsem ti taky?
No…
Řekla bych, že jo.
Děkuju. Jsem ti moc zavázán.
Ne, to nic. Jdeš zítra do práce?
- Ano. - Aha.
- Vezmi si volno. - Prosím?
Zítra v deset ráno se setkáme tady.
Ale…
- Ne neberu. - Počkej.
Žádné otázky.
Ale…
A žádné bahňácké tričko.
- Uvidíme se zítra, Jon-du. - Ahoj!
- Kvá! - Kvá!
Pojď, tati.
Není to ten stromek, co jsem ti dala?
Zabils ho a koupils nový?
Správně.
Jak to víš?
Tajemství jeho původu.
Ten ale vyrostl. Je moc pěkný.
Jak, tak vyrostl?
- Sok-rju. - Jo?
Půjdeš…
Půjdeš na to rande naslepo?
Blázníš? Něco si vymyslím a odmítnu.
To nestačí. Co tahle říct, že spolu chodíme?
Co?
Kdoví? Třeba na to přijde znovu.
A řekneme to i tvému tátovi.
A mým rodičům. Ať nám oficiálně dají souhlas.
U nás ve čtvrti by to měl vědět každý.
To nejde.
- Proč ne? - No…
Vždyť je to úplně čerstvé.
Všem to oznámit mi přijde moc.
Je jasné, že to bude blázinec.
Je to trochu delikátní, když se naše mámy kamarádí.
Všichni bydlíme tak blízko.
A popravdě, nevíš, co s námi bude.
Držme to zatím v tajnosti.
Dobře. Když to tak chceš…
Budeme náš vztah tajit.
Přísně tajný.
Budeme důslední. Nebude to vědět nikdo.
Nikdo.
Je vzhůru?
Čchösungu.
Bonjour, Sok-rju!
- Teto Hje-suk! - Ahoj.
Sung-hjo dnes odešel do práce brzy. Spěchá to?
Ne, o nic nejde.
Nevěděla jsem, že máte okna tak blízko sebe.
Mohli byste zakopnout a políbit se.
Vy dva asi moc času bez sebe netrávíte.
To je pravda.
Taky toho už mám dost!
Čchösung to má podle mě stejně.
Ale i tak, nehádejte se a dobře spolu vycházejte.
Dobře.
- Mám něco na plotně. - Jasně!
Promiň. Tak příště. Ahoj!
To mě vyděsilo.
BE SOK-RJU
- Na-jun. - Ano?
Co jste to provedla?
Já…
Tohle už bylo za hranou.
Ano.
Promíjel jsem vám tyhle poklesky,
protože jsem vás měl za milou bývalou spolužačku.
S tím už je ale konec.
Omlouvám se za to.
Ale Sung-hjo,
vždyť víte, že se mi líbíte.
Myslel jsem, že je to napůl žertem.
Ne, není. Myslím to vážně.
Potom se musím vyjádřit naprosto jasně.
Mám rád někoho jiného.
Někdo, koho znám?
Tu dívku jsem získal po dlouhých útrapách.
Nechci udělat nic, co by jí bylo nepříjemné.
Promiň, že jsem to nezvedl. Nechceš pak zajít do kina?
Cože? To má být oficiální pozvání na rande?
Proč ne?
Musím si umýt vlasy.
- Mo-um! - Jon-du!
Moje slaďoučká Jon-du!
Vyspala ses dobře?
Nějaké sny o kamarádech ufonech?
Ne, zdálo se mi něco jiného.
A co?
To je tajemství. Řeknu ti to pak.
Dobře.
Jsi naprosto přesný.
To je pro reportéra základ.
Jsem tu, protože jsi mě požádala, ale…
Nemusím říkat, co se chystá, ne?
Tak jedeme!
Tati, vezmi ty věci a pojď!
- Co? - Co?
- Nepomůžeme mu? - Auto je tamhle.
Ale…
Já to udělám.
Ale ne.
- Opravdu. - Tati.
- Tati? - Jo?
Ty to zvládneš, tati.
Pozor, pálí.
Ochutnej.
- Dám si sama. - Dobře.
- Dobré? - Grilování ti jde!
Co bude teď, Mo-um?
Teď bude…
- Páni! - No teda!
Nestřílej na Jon-du!
Vzdávám se!
Jsi celá zmáčená.
Půjčil jsem tohle.
Ale nemáme elektřinu, na co nám bude?
Moment.
Páni!
Vysuším ti vlasy.
Ukaž, vysuším ti je.
Co tě bavilo nejvíc?
Jak jsme si hráli s pistolemi.
Mě taky.
Hotovo.
Jon-du!
Pak ti ty vlasy hezky svážu.
- Dobře. - Taky je máš mokré.
Vysuším si je sama.
Cože?
Aha! Jistě!
Napadlo mě, že ti je zima.
Jon-du, nezajdeme tamhle?
Kam?
Ahoj, Čchösungu.
Ahoj.
Jsem tady, a ty ani nevzhlédneš?
Vzhlédl jsem.
Co tě tak zaměstnává?
Dostal jsem za úkol přestavět kinosál.
Něco mě napadlo, když jsem tam byl,
tak si to chci rozkreslit.
Máš to na dlouho?
Ne, budu to mít, než ten film začne.
Tak takhle vypadá detailní návrh.
Jo.
Dáš si popcorn? Zajdu koupit.
Ne, nemusím.
Fakt? Tak si dojdu pro pití.
Dobře.
Co? Chceš ještě?
Promiň.
Co budeme dělat?
Prý si ty fotky prohlédnou a za půl hodiny je přinesou zpět.
- Mi-džo. - Přestaň.
Dej mi chvíli. Vteřinu.
Slunce už zapadá.
Nepojedeme, než bude moc pozdě?
Ne.
Jon-du teď usnula. Zůstaneme ještě půl hodiny.
Dobře.
Musí být těžká. Vezmu ji.
Pojď do postele, Jon-du.
Ale bylo to fajn.
Tak co kempování?
Ujde, ne?
Jo.
Nenapadlo by mě to,
ale Jon-du se to moc líbilo.
Říkala, že neumí jezdit na kole.
Ani na koloběžce, ani kolečkových bruslích.
To je kvůli té nehodě, že?
Nebyl to záměr.
Jen se o ni stále bojím.
Rozumím ti.
Vím, že ti do toho nemám co mluvit.
Ale…
když ten zázrak budeš takhle schovávat,
nikdy se z něj zázrak nestane.
Chci, aby Jon-du cítila vítr ve tváři, podupávala si.
A občas upadne.
Tak bych chtěla já, aby vyrůstala.
Aby viděla a slyšela všechno dobré, co tenhle svět nabízí.
Aby to vstřebala jako houba a zdravě se vyvíjela.
Nebyl by to skutečný zázrak?
Je mi Jon-du líto.
Bývalo by to hezké, kdybych měl kuráž jako ty.
Někdy si říkám, že by bylo pěkné být její mámou.
Ale no tak. Nepřeháníš trochu?
Nemůžu?
Vím, že na to jdu hodně rychle.
Jako bych odletěla na Andromedu 2,5 milionu světelných let daleko.
Ale…
tak to teď cítím.
Mo-um…
Když tě vidím, zrychlí se mi tep.
Srdce mi pokaždé tluče jako buben.
Dokonce se mi o tobě zdá.
Tak jsem si říkala…
Ten polibek…
Nešlo by tu naši dohodu zrušit?
Nemyslím si, že to byla chyba.
Ne, to nejde. Nikdy.
Jon-du se nemůže stát tvou dcerou.
A to, co se stalo, byla chyba.
Musí být.
Proč?
Protože spolu nemůžeme být.
Odteď už Jon-du nebudu nechávat u vás doma.
A ocenil bych, kdyby ses s ní přestala vídat.
- Dan-ho… - Měli bychom vyrazit.
Jon-du.
Vzbuď se. Musíme jet.
Přespíme v autě, ano?
Jdi první.
Co? Proč?
Co když zas narazíme na tvou mámu?
Ale no tak. Chodíme tady spolu takhle pořád.
- Nebude nás podezírat. - Ale stejně…
Jestli to máme utajit, musíme si tady dávat pozor.
Já si ještě obejdu blok. Jdi první.
Tak jo.
Odkdy mě tak poslouchá?
Legrační.
DŽONGHONOVA FAKULTNÍ NEMOCNICE
Alzheimer…
- To není. - Ne?
- Ne. - Vážně ne?
Podívejte se sám, jestli mi nevěříte.
Vždyť to rozbijete!
Mozek má v pořádku.
Samozřejmě
musíme sledovat, zda se příznaky znovu neobjeví.
A proč jsem tedy zapomínala?
Pravděpodobně se jedná o krátkodobý výpadek paměti.
Aha.
Zažila jste v poslední době nějaký otřes nebo velký stres?
Ano.
Tak to mohlo být ze stresu.
V důsledku zvýšené úzkosti.
Šetřete se a odpočívejte, a budete v pořádku.
Děkuji.
Moc se mi ulevilo.
Ne, to je slabé slovo.
Posledních 14 dní jsem prožívala emocionální peklo.
Tys říkal, že to bude dobré,
ale já myslela na nejhorší.
Posloucháš mě?
Miláčku!
Co je?
Co je, zlatíčko?
Co? Nebreč. Co se stalo?
Myslel jsem, že se ti něco stane.
Zjistil jsem pravdu poměrně nedávno.
Konečně jsem dokázal vyjádřit své skutečné pocity.
Ale bál jsem se, že už je pozdě.
Že na mě zapomeneš.
Měl jsem strach, že tě ztratím.
Miláčku.
Nemůžu bez tebe žít, Hje-suk!
Panebože.
No vážně.
Děláš mi poslední dobou samé trapasy, víš to?
Ale není to tak špatné.
Miláčku.
Řekl, že Alzheimera nemám.
Nebreč už, Gjong-džongu!
Proč jsi nic podobného neřekl dřív?
Ty blázínku!
Ahoj příště.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ano? - Čau, Čchösungu.
Dnes jsem na hodině dělala neobiani.
Je vynikající. Mám ti ho přinést?
Měl jsem práci venku, nejsem v kanceláři.
Nechceš se stavit později večer?
- Večer? - Jo.
Sung-hjo!
Musím jít. Zatím ahoj.
Večer?
Když to bude večer,
znamená to, že bude tma a nikde nikdo.
DETAILY OBJEDNÁVKY
Co? Už pár dní to tam visí, a jen deset objednávek?
Zatraceně.
Měl jsem málo vyrýsovaný břišáky?
Měl jsem víc posilovat.
DŽE-JONG
Zdar, Dže-jongu.
Co? Pláž Heunde?
Teď nemůžu…
Fakt? Nemusím platit?
Platíš ty?
Čchösungu!
Navařila jsem spoustu dobrot…
pro nás.
Vás tu ale je.
Dlouho jsme se neviděly.
Ahoj.
Pane jo! Někdo si dal práci!
Proč jste přinesla tolik jídla?
Určitě jste Sung-hjovi přišla pogratulovat.
Pogratulovat?
Ano. U příležitosti jeho kolaborace s Fresco s ním
udělali rozhovor.
Už asi vyšel.
- Ukaž jí ho. - Jo.
Už tady na to koukám.
Fotka se povedla.
Chtěla jsem hned jít, ale Mjong-u mi řekl, ať zůstanu.
Nejsi ráda? Aspoň ochutnáš.
Nemusím.
Už jsem dopila kávu, půjdu.
Co? Ty se s námi nenajíš?
Mám práci.
- Opravdu jdeš? - Ano.
Ale chtěla jsem ti poblahopřát,
tak aspoň můžu.
Blahopřeju, že ses oficiálně začala věnovat vaření.
Na tvou radu. Děkuju.
Za to může tvé skvělé kalguksu.
Dobrá práce. Já jdu.
Dobře doraž.
- Díky. - Dobrou noc.
Ahoj. Díky. Skvělá práce.
- Šťastnou cestu. - Díky.
Bylo by fajn, kdyby zůstala.
Psal jsem ti ještě, že se to dneska nehodí.
Vidím to až teď.
Proč jsi mi o tom rozhovoru neřekl?
Kvůli Te-hui?
Říkali, že to nebude na dlouho, chtěl jsem ti to říct pak.
- Ale dopadlo to takhle. - Co?
Myslels, že nebudu mít pochopení?
Ne, to ne.
Promiň. Nemám pro to omluvu.
Bylo fajn ji po takové době zas vidět.
Pořád je hezká.
Není to tak, že by tu Te-hui chtěla být.
Mjong-u do ní hučel.
Řekls jí, že jsme spolu?
Ne.
Říkalas, ať to nikomu neříkám.
Ale ex-přítelkyně
je něco jiného…
No dobře.
A taky jsme neměli čas probrat cokoli osobního.
Byla to oficiální akce.
Když nad tím tak přemýšlím, jste jako hollywoodské hvězdy.
Já bych s bývalým nikdy nepracovala.
Jen si to představ.
I když to zkoušíš, city se jen tak nerozplynou.
A kdysi to bylo fajn.
To už je passé.
Už se o tom nechci bavit.
Proč? Stejně vím všechno.
Když jsi předtím říkal Te-hui, ať dobře dorazí,
tvůj hlas zněl tak vážně.
- Byl tak hluboký. - Ale ne.
Ale ano. Bál ses o ni.
Proč jsi ji prostě neodvezl domů?
Sok-rju.
Jak ses k ní choval, když jsem u toho nebyla?
Jako vyzrálý muž plný pochopení?
Na to nechci odpovídat.
Nemám povinnost ti tyhle věci povídat.
Co je to se mnou?
Ty si troufáš, Čoi Sung-hjo.
Jdeš ven?
Ano. Kam jedeš?
Na horu Soraksan.
Se Sok-rjuinými rodiči tam jedeme na dvoudenní výlet.
Zapomněla jsem ti to říct.
Budete tam spát jednu noc. Proč toho máš tolik?
Ne. Jde o to, že tvůj táta…
Co to všechno je?
Obvazy a vyhřívací sáčky.
Ten kotník není ještě úplně zahojený.
Mám akupresurní náplasti, kdyby tě noha bolela.
Berle a kolečkové křeslo nevezmeš?
Mám?
Zavolám do nemocnice.
Ne, miláčku. Není třeba.
Vrať se! Jdeme pozdě. Pojď. Ježíši!
Tak takový táta doopravdy je.
Říkám dělej!
Zlato, srazila jsi mi v pračce kalhoty.
- Měla jsi je vyprat na míň. - Ty jsou moje.
- Nejsou moje? - Děláš si srandu?
Už vidím. Mají krajku.
Řekla jsem ti, ať si sbalíš dřív!
Nemám žádná tílka! Mám v šuplíku černou díru?
Tady se nedá nic najít.
Sok-rju, tvůj táta by byl dokonalej šnek.
- Šnek! - Co mi nadáváš?
Podle tebe jsem pomalej?
Kdy odjedete?
- Už je to půl hodiny! - Proč ho hledáš?
Kvůli tátovi zřejmě zítra!
Moje tílko. A nemám sluneční brýle!
- Najdi mi brýle. - Máš je na hlavě, tati!
Tady jsou!
Kristepane! A kam jedeš ty?
Co? Jedu s přáteli do Pusanu.
- Jedeš beze mě? - Tady je. Tumáš!
Bylo hned tady! Jak jsi ho mohl nevidět?
- Chytil jsem. - Bože.
- Tohle beru! - Kam jede Dong-džin?
- Do Pusanu s přáteli. - Co tak najednou?
Tati, můžeš si tohle nebrat?
- Ne, musím. - Proboha.
- Na Soraksan to nenos. - Módní policii na tebe.
Pardon! Děsně se loudá.
To nic. Nejsme tu dlouho.
Trvalo ti věčnost, než sis vybrala šátek.
- „Tak který?“ - Jedeme!
- Jo! - Dobře!
- Nastup si. - Prosím.
Díky, miláčku.
- Sem. - Sedej, zlato.
Miláčku?
To auto je lesk blesk. Vždycky jsem se v něm chtěl projet.
Paráda!
Vy jste s námi ještě nejeli?
- Ne. - Aha.
ODPOČÍVADLO A ČERPACÍ STANICE
Už tam budeme?
- Jo. - Miláčku!
- Ta voda je ledová. - Na. Usuš si ruce.
Díky. Byla jako led.
- Netekla teplá? - Ne.
To je hrůza.
Zlato! Jsou v tom celý vlašáky!
Jsou úplně zmrzlé.
- To je zima. Hej! - Hej!
- Takový svinčík. - No tak.
Asi mi to cákla na tvář, koukni se.
- Gun-siku! - Propána.
- Jen to lehce poklepej. - Máš kapesník?
Kapesník?
Jo. Ale už jsem do něj smrkal. Nevadí?
Ty prase.
- Co je? - Chci to pečivo.
Nedáte si ode mě?
Páni! Vyfotíme se!
Mi-suk, uděláme si nejdřív fotku každý sám.
- Každý sám? - Jo.
Vyfoť mě.
- Okamžik. - Jo.
Zlato, vyfoť mě s tímhle.
- Vem si to. - Ne, s medvědem!
Bože můj.
- S medvědem? - Jo.
- Fajn. - Ale…
Máš ho tam.
Ne, udělej víc.
- Ježíši. - Počasí fakt vyšlo.
To je super.
Pane jo.
Mám stát tady? Jak vypadám?
Takhle dobré, miláčku.
Kdo by se s tím vláčel?
- Je těžký. - Bože. Co to předvádí?
Tak to je vážně vtipný.
Ty bláho.
Zbláznil se.
Oba jste se zbláznili.
- Je to dobré? - Vystrčit bradu!
- Je mi trapně. - Bože.
- Hezké! - Co ti je?
- Fajn! - Co děláš?
- Super! - Ukaž.
- Jsem na řadě! - Ne, hele.
Miláčku.
Odkdy umíš tak skvěle fotit?
Na internetu jsem nastudoval, jak dělat kvalitní fotky přítelkyně.
Líbí se ti to?
Moc. Jsou skvělé. Úžasné.
Pitomče. Vypadám na nich jako trpaslík.
Jsi to celá ty.
Gjong-džongu.
Můžeš mě tím taky vyfotit?
- Bezva! - Ať mám dlouhé nohy.
Vyfoť se sám.
- Mo-um. - Jo?
Můžeš mi zavolat?
Jo.
Funguje.
Funguje bez problémů.
Byl tak ticho. Bála jsem se, že se rozbil.
SOK-RJU
Dále.
- Dan-ho. - Pane Čoi.
- Vlastně pane Kangu. - Sung-hjo.
Nevykali jsme si zase?
Jo, máte pravdu.
Posaďte se.
- Děkuji. - Ovšem.
- Posaďte se kamkoli. - Dobře.
Nerad vás ruším, jestli máte napilno.
Pan Jun řekl, že jste u sebe a že můžu jít dál.
Ne, v pořádku. Jsem rád, že jste tu.
Ale co vás sem přivádí?
Chci vás požádat o laskavost.
Píšu články založené na vlastní zkušenosti.
V tom příštím bych se chtěl zaměřit na život stavebních dělníků.
Říkal jsem si, jestli byste mne s sebou nevzal na stavbu.
Jistě, to můžu.
Stavíme na několika místech. Domluvím to a dám vám vědět.
Děkuju.
Jsem vaším dlužníkem.
Ale to nestojí za řeč. Moc jste mi pomohl.
Díky vám jsem chytil ty podvodníky.
- A posledně jste mi poradil. - Jo to.
Váš kamarád…
Mohu se zeptat, jak se to pro kamaráda kamaráda vyvinulo?
Nedávno spolu začali chodit.
Blahopřeju.
Chci říct, poblahopřejte tomu příteli.
Poblahopřát. Jistě.
Co se děje?
Nevyvíjí se to dobře?
Ne, jen…
Říká, že randit je těžké.
Láska je dost těžká.
Jak se přede mnou mohl Te-hui zastat?
Nemyslím, že se jí zastával.
Zastáváš se ho?
Sung-hjo, ten parchant!
Taky jsem se ho ptala, jaký byl s ní,
ale odmítl mi odpovědět.
Prý nemá povinnost mi to říkat.
A co jsi chtěla slyšet?
- Jak to myslíš? - Zamysli se.
Kdyby řekl, že to s ní bylo skvělé, naštvala by ses.
A kdyby řekl, že to s ní bylo hrozné…
Chtěla bys, aby byl hajzl, co pomlouvá bývalé přítelkyně?
Ne.
No vidíš. Tak proč ses ho vyptávala na minulost?
To je sebepoškozování.
Máš pravdu.
To vím taky.
Víš to, ale co?
Ale žárlím!
Hele, odteď jsem Sung-hjova kámoška.
Jsi pěknej spratek!
On byl tak hodnej, že ti dovolil rozloučit se s Hjon-džunem, a ty tohle?
No jo. To vím taky.
Ale nedokážu kontrolovat, co cítím, tak co s tím?
Má pravdu. City se nedají kontrolovat.
Dobrý den.
Byla poslední.
Vezmi si ji.
Ne, to nemusíš. Vem si ji ty.
Opravdu mi to nevadí. Je tvoje.
Ne, vem si ji ty. Kvůli mým citům k tobě.
Cože?
Oheň v mém srdci
nevyhasne, dokud kompletně nevyhoří.
Tak si to užij.
Asi ho budu muset přestat pít.
Ale nevím, jestli to dokážu.
Nesměj se.
- Musíš si mě dobírat? - Hele.
Kdyby to byly známky demence, byli bychom už všichni v pečovateláku.
Myslela jsem to vážně. Fakt.
Jak jsem říkala. Nepamatovala jsem si nic.
Já zapomněla, co jsme obědvali.
Co jsme měli?
Sladké pálivé kuře. Kuře, pamatuješ?
- Sladké a pálivé. - Jasně!
- Kuře! - Prober se, Mi-suk.
Bylo skvělé a moc křupavé!
Takhle jsme na tom.
Ale moc se mi ulevilo, že jsi v pořádku.
Jo. Ten incident mě hodně naučil.
O přátelích, o rodině.
Moc mě uklidnilo vědomí,
že se v životě mám o koho opřít.
Já to měla stejně.
Když jsem se dozvěděla o Sok-rju,
chtěla jsem, aby se seznámila s někým ochotným
její bolest akceptovat.
S velkorysým mužem, který ji uklidní.
Taky chci Sung-hjovi najít partnerku.
Dlouho byl kvůli mně osamělý.
Co je seznamovat s fajn lidmi, jestli nějaké najdeme?
Dobře.
- Platí! - Platí!
- Domluveno, jo? - Jo, platí!
- Najdi někoho na ministerstvu! - Si piš.
Fajn.
Jak to, že s tím pivem ještě nejsou zpátky?
Dobrá otázka. Asi ho teprve vaří.
- Nešli na karaoke? - Cvoci.
Zbláznili se? Gun-sik ale zmiňoval oblíbenou písničku.
Předtím o tom mluvil.
- Kde to je? - Blázen.
- Ve sklepě! - Ve sklepě?
Honem, pojď!
Co je to?
Te-hui dodržela slovo.
Zrovna rozbaluju!
Jo. Prodals mě za mísu.
Sung-hjo, možná jo, ale stálo to za to. Podívej.
Tadá!
Nádhera.
- Jidáši? - Ano?
- Líbí se ti tak moc? - Samozřejmě.
Předám ji jako rodinné dědictví.
Můj budoucí potomek s tím půjde do Pokladu z půdy
a ocení ji na 100 miliard wonů!
Měl bych si ji vyfotit a ukázat ženě.
Nezapomeň tohle.
To je tvoje.
Bože. Moje je větší.
Při tradičním svatebním obřadu
používají nevěsta se ženichem každý půlku vydlabané dýně
k přípitku obřadním vínem.
Údajně to symbolizuje, že se jako pár dokonale doplňují.
To je můj dar pro tebe a Sok-rju.
Přeju vám oběma hodně štěstí.
PRINCEZNA
Nuda.
Ahoj.
Co děláš?
Vidíš, ne? Co myslíš?
Vždycky jsi byl takhle hodnej?
Myslíš si snad, že tvůj přítel je necita?
Přítel, jo? Neblázni.
Počkej.
Když nejsem tvůj přítel, tak co jsem?
Ale jo, jsi. Jen…
Já nevím.
Zní to divně.
Ten domek jsi udělal taky?
Jo.
Ne, nech ji. Je raněná a přecitlivělá.
To ty jsi přecitlivělá.
Přinesla sis kočku, a přitom jsi na ně alergická?
Byla raněná. Nemohla jsem ji tam nechat.
Říkalas, že nemáš ani na tyčinku.
Léčebné výlohy?
Jo, z vysazení čokolády se mi třesou ruce.
Ale co mám dělat?
Až se uzdraví, nemá kam jít.
Začíná se dost oteplovat. Nesahat.
Mám o ni starost.
Děláš to správně, jo?
Ta střecha musí být bytelná, odolávat dešti a sněhu.
Chceš to udělat?
A stěny musí taky něco vydržet.
Hned po létě začne zima.
Takhle dostaneš cukrovku.
Starej se o sebe.
Páni!
- Super! - Hej!
Hele! Proč…
No tak!
Promiň!
VYROBIL ČOI SUNG-HJO
Pokračuju v její rekonstrukci.
Podle mě jsou ty kočky, co v ní bydlí teď, potomci té, co jsme znali.
- Mají stejný kožich. - Fakt?
- Jo. - Chci to vidět.
Na to zapomeň.
Měla bys akorát alergickou reakci.
Tragédie, ne?
Miluju kočky, ale nemůžu se jich dotknout.
Ten domek, co jsem jim postavil,
byl můj úplně první dům.
Postavil jsem ho mizerně.
Ale byl jsem na něj pyšný.
Vlastníma rukama jsem pro živého tvora vytvořil domov.
Myslím…
že tehdy jsem začal chtít být architekt.
Ta kočka byla tvá první klientka.
Ne.
Ty.
Byl pro tebe.
Měla jsi o tu kočku starost.
Chtěl jsem tě potěšit.
Pojďme se najíst.
Jdeme.
Umírám hlady.
Proč jsi ještě nic nejedl?
Kam půjdeme?
Ke mně.
Tvoje máma uvařila před odjezdem hrnec polívky.
Buď tohle, nebo kari. Jez.
To předtím mě mrzí.
O čem to mluvíš? To já to zvoral.
Promiň.
Ne, byla jsem moc přísná.
Když jsem vás spolu uviděla, byla jsem dětinská a malicherná.
Ukázala jsem ti svou stinnou stránku.
Sdílet vztahy z minula není zrovna výhra.
Nevědět je jedna věc, ale vědět taky není snadné.
Ne nadarmo to je nepsané pravidlo.
Odteď před tebou nebudu nic tajit.
Už se s ní takhle nespojím.
To už nedopustím.
Ale…
moc rád jsem viděl, jak žárlíš.
- Co? - Ne moc.
Jen malinko.
Nehádejme se už.
Bylo to hrozné.
Nemohl jsem se v práci soustředit.
To jsem ještě nezažil.
Vážně?
Jo.
Nebýval jsem vztahy úplně pohlcený.
Tohle neznám. Necítím se ve své kůži.
Ale to je normální.
Jak dlouho sis hrál na drsňáka?
Nevím.
Ale jedno vím jistě.
Hřeješ mě u srdce.
Půjčila jsem spoustu komiksů. Mám je v pokoji.
Rychle to dojíme a půjdeme si číst.
Jo, jasně.
Co je?
Co se tu rozhlížíš, jako bys tu byl prvně?
Ne, já jen…
Tadá! Půjčila jsem ti celou sérii.
Co je to?
Co myslíš? No přece Princezna. Tvůj oblíbený komiks.
Tady je. Tohle jsem hledal.
Chtěl sis přečíst…
Princeznu?
Vymyslel jsem si to.
Co?
Upřímně řečeno,
šel jsem tam, abych tě viděl.
Jo?
Když jsi byl tenkrát takový,
proč se teď chováš takhle?
Jak?
Jako bys o mě nejevil zájem.
Já?
Nedíváš se mi do očí a chováš se lhostejně.
Vlastně hůř, než když jsme spolu začali chodit.
No… To je proto, že…
Víš…
Měl jsem prostě nervy nadranc.
Byl jsem nervózní.
Jak v takovou chvíli můžeš spát?
Proč jsem nervní? Tohle je tak divné.
Tak takhle vypadá detailní návrh.
Jo.
Fakt? Tak si dojdu pro pití.
Dobře.
Čekal jsem tak dlouho.
Ale když jsi vedle mě…
Mám v hlavě úplně prázdno a nevím, co dělat.
Myslela jsem…
že jsi…
naprosto klidný.
Že když teď spolu chodíme,
už pro tebe nejsem atraktivní.
To mě napadalo.
Bála jsem se a užíralo mě to.
Tak to vůbec není.
Právě naopak.
Líbíš se mi moc.
Ale nevím, jak se k tobě chovat.
Vezmeme je dolů.
Nechceš si je přečíst tady?
Asi bysme neměli.
Proč ne?
Mám špatné myšlenky.
Jaké špatné myšlenky?
Myšlenky, které bych neměl mít.
Laciné a vulgární.
Nezdravé.
Nezdravé jídlo jsem měla ráda.
Šumivé bonbony, karamely, kávu dalgona.
- Sušenky, tříště. - Jo.
Tak pokračuj.
Mysli si je.
A co špatné skutky?
Ty můžeš taky.
DĚTSKÁ LÁSKA
PRAVÁ LÁSKA
Překlad titulků: Vixo