КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Слухай.
Ану зупинися.
Агов!
Те, що ти сказав раніше…
Що ти мав на увазі?
Сокрю.
Хьончуне?
Що ти тут робиш?
Я сів на літак, щоб побачити тебе.
Я скучив за тобою.
Що ти робиш?
Не бачиш, що я з нею розмовляю?
Я тебе знаю.
Ти Чхве Синхьо, так? Друг дитинства Сокрю.
Гадаю, ти мене теж знаєш.
Приємно познайомитися. Я Сон Хьончун.
Не можу сказати те саме.
І я з тобою не здоровкаюся.
Он як?
Чому ти взагалі тут?
І чому саме зараз?
А що? Що тут сталося?
Не думаю, що мені треба відповідати.
Ходімо, Сокрю.
-Агов. -Я маю щось сказати.
І дуже багато.
Що це ти робиш?
-Пане. Пані. -Що ти, в біса, робиш?
Як ти посмів приїхати сюди?
Відпусти.
Пусти мене.
Місок, не пробуй мене зупинити.
Я зараз знищу цього виродка, навіть ціною свого життя!
Я тебе не зупинятиму.
Але тут цього робити не можна.
Одного переполоху в районі досить.
Падлюка ти…
Ти йдеш додому з роботи, Синхьо?
Так.
Молодець. Ти втомився. Іди додому.
А ти, Сокрю, повертайся додому.
Ти теж, Хьончуне.
Мамо, навіщо ти запросила його додому?
Це наша з ним справа.
Я розберуся.
Це сімейна справа. У стосунках теж має бути етикет.
Ви з ним усе скасували без нашої згоди!
Шлюб — це що, гра?
Досить балачок. Ви двоє, за мною.
Хочеш добавки?
Так, будь ласка.
Чому мама така спокійна? Чому вона така щедра?
У неї вселився привид, який не дає голодувати.
Мені що, шамана викликати?
А мій свояк? Він завжди був таким безсоромним?
Свояк? Не називай його так.
Я думав, тоді він просто хотів бути дружнім.
Це було два роки тому?
Він приїхав до нас у відпустку, бо Сокрю була зайнята.
Тоді він ще дав мені кишенькові гроші.
Закрий рота.
Хочеш ще супу?
Так, я був би вдячний.
Боже мій.
Він не знає, коли відмовити, так?
Нахаба мала.
Треба ж.
Тату, ти куди?
На дах.
Я не можу бути в одній кімнаті з цим вилупком!
Просто віддай йому все!
А ти жери, поки не луснеш!
-Так, доїдай. -Дякую.
У мене голова болить.
О, а чому ти не заходиш? Ти хіба не до Сокрю?
Забудь. Там у них непроханий гість.
Непроханий гість? Хто?
Колишній наречений Сокрю.
Що?
Той виродок що, під кайфом?
Як він посмів припертися до Сокрю?
Я його вб'ю.
Нічого не роби.
Чому? Треба вбити того негідника.
Я хочу вбити його ще більше.
Ти наївся?
Так, було дуже смачно. Дякую.
Це добре.
Я відчуваю, що виконала свій обов'язок, тож скажу, що в мене на думці.
Мамо, чому ти так говориш? Ти знімаєш історичну драму?
Наскільки я чула,
Сокрю тебе зрадила. Це правда?
Перепрошую?
Ні, звісно, ні…
Чи зрадила?
Тоді…
зраджував ти?
Ні.
Але винен був я.
Я беру на себе повну відповідальність за розрив наших заручин.
Ах ти зараза мала!
Тату, не треба!
Хьончуне, досить.
Усе не так, мамо.
Я відчувала, що моя дочка цього б не зробила.
Але хотіла перепитати, щоб упевнитися.
Якби це було правдою, я хотіла б вибачитися.
Але оскільки це не так…
Падлюка ти.
Зараз я тобі дам.
-Зачекай, люба. -Мамо!
-Місок! -Мамо! Я ж сказала, що він не винен.
Не можна бити цим людей! Ти його вб'єш!
Я вб'ю того вилупка і сяду у в'язницю.
Гей, ти, падлюко!
Як ти смів розбити серце моєї дочки?
Як ти смів?
-Я ж казав, я з тобою за ґрати не сяду! -Мамо, будь ласка!
Хьончуне, ходімо.
Я вже таке бачив.
Це повне дежавю. Ефект занурення!
-Пішли. -Бийте мене, поки не полегшає!
Для цього я й приїхав.
-Ти помреш. -Добре.
Думаєш, я не буду?
Мамо! Боже!
-Мамо, припини! -Не так сильно!
Ого! Ця жінка така сильна!
Облиш. Пішли, кажу!
Годі.
Пані, пробачте.
Поганець! Я не дам цьому гаду піти живим і здоровим!
Я повернуся, пане.
Ніколи не повертайся, мерзотнику!
Якщо я ще раз тебе тут побачу,
я тобі голову відірву, покидьку!
Мій син тренується, щоб ти знав!
Це пекуче почуття несправедливості в мені аж кипить.
Пивом його не остудити.
Хочеш іще?
Ходімо краще влаштуємо сцену. Я покрию витрати.
Як скажеш. Ти навіть за пиво не платиш.
Ти ж хочеш убити його ще більше.
Я просто так сказав.
-Хто я, щоб це робити? -Що?
Що ти маєш на увазі?
Ваші з Сокрю мами дружать.
Ти з самого дитинства був її найкращим другом.
У тім і річ.
-Ми просто друзі. -Агов!
Дружба — це неймовірна штука.
Одне з визначень друга — це той, хто несе мої печалі у себе на спині.
Хіба не круто?
Що, якщо я втручуся і завдам їй ще більше страждань?
Я не знаю, що вона відчуває.
Ти мене так дратуєш. Довго ти ще будеш оце продовжувати?
Коли я думаю, скільки часу ти вже змарнував,
ти міг би вже докопатися до ядра Землі.
Моим, ти…
Саме так. Я бачила капсулу часу.
Слухай. Треба було закопати тільки листа.
Якщо ти ховаєш там і свої почуття,
звідки комусь про них знати?
Слухай.
Ти єдиний, хто страждає.
Ти ж їй не сказала?
Ти здурів?
Синхьо, ти мусиш врятувати себе від нерозділеного кохання.
Навіть я не можу тебе врятувати.
Але…
я вболіватиму за тебе.
Я пішла.
Чорт, треба було подражнити його ще трохи.
СЕРІЯ 7 КОХАННЯ — ЦЕ ПРО ЧАС
Навіщо ти приїхав?
Щоб тебе забили до смерті мої батьки?
Ні, я приїхав сюди жити.
Я приїхав, бо хотів знову дихати, їсти і спати.
Без тебе
я не можу робити цих базових речей. Я не можу жити.
Це не через мене.
І не тому, що ми були особливими.
Так само було б із ким завгодно.
Ми зустрічалися роками.
-Зрозуміло, звідки це почуття. -Не кажи так.
Хай як ти мене ненавидиш,
не кажи так, ніби між нами нічого не було.
Сокрю,
я приїхав тебе повернути.
Я досі кохаю тебе.
Хьончуне, між нами все скінчено.
Ти відчуваєш не кохання.
Це просто звичка.
Погана звичка, якої треба позбутися.
Не повертайся сюди. Будь ласка.
Я переночую тут. Дай мені якийсь одяг.
Що?
Лишенько.
-Ти втекла з дому? -Мабуть.
Певно, цікаво було побачити Хьончуна в себе вдома.
Звідки ти знаєш?
Натрапила на Синхьо.
-Правда? Де? -Перед твоїм будинком.
Він ходив туди-сюди,
як собака, що хоче пісяти.
Моим! Іди сюди.
Господи, чому зараз? Хвилинку!
Це мій зап'ястний канал чи як його там. Болить зап'ястя,
-і я не можу відкрити цю банку з джемом! -Боже.
Зачекай! Дай мені секунду. Маю допомогти мамі.
-Я зараз. -Не поспішай.
Мамо, якщо з'їсти це на ніч, у тебе підскочить рівень цукру в крові!
Ти спиш?
Ні.
Добре.
А хочеш спати?
Ні, кажи вже, що хочеш сказати.
І як воно — знову бачити Хьончуна?
Довго ж ти збиралася.
Просто
я щойно згадала, про що ми говорили минулого разу.
Не їжте, поки я не прийду. Дочекайтеся.
І пальцем не торкайтеся.
Слухай.
Ти ще кохаєш його?
-Свого колишнього? -І так, і ні.
Як це розуміти?
Я любила час, який ми проводили разом.
Усе, що він мені дарував.
Я досі це люблю.
Але в деяких стосунках
я знаю, що краще з ними покінчити.
Тому я щосили намагаюся забути його.
І він має зробити те саме.
Відтоді твої почуття змінилися?
Ні. Я значно спокійніша, ніж очікувала.
Навіть коли я сідала на літак до Кореї,
сама думка про те, що я побачу його знову,
краяла мені серце.
Ясно.
Тоді, гадаю, мені можна не втручатися, так?
Що?
Маю на увазі,
якби ти хотіла, я могла б побити його за тебе.
Я б чекала в тебе за спиною.
Головне не вбити.
Слухай, це незаконно — бути пособницею й підбурювати до нападу.
Справжня героїня
може відкласти роботу всього свого життя заради дружби.
Забудь. Хвилюйся за свою роботу на державній службі.
Слухаюсь, буде зроблено.
Добре. Щоб гарантувати безпеку наших громадян завтра,
я буду спати.
Добраніч.
Не борися за мир у всьому світі уві сні, відпочинь.
Добре, я спробую.
Ох.
Але яке полегшення.
Здається, твої почуття трохи притупилися.
Почуття до колишнього.
ПЕ СОКРЮ
ЧХВЕСИН
Люба?
Люба, пора снідати.
Хочеш, щоб я вбила тебе так рано?
Чекаєш, що я приготую сніданок?
Ні, йди поїж.
Нащо ти приготував на сніданок токпоккі?
Гостра їжа — ідеальні ліки від стресу.
Відчуй привілей бути дружиною власника закусочної токпоккі.
Так, краще нехай болить живіт, ніж серце.
До речі, Сокрю повернулася додому?
Схоже, вона у себе в кімнаті.
До речі,
думаєш, вона хотіла захистити його, коли отак вивела?
Про що ти говориш?
Він був майже в нокауті,
тож вона вивела його з рингу, перш ніж ти завдала фінального удару.
Хай там як,
ти була як Майк Тайсон чи Менні Пак'яо.
Як накинулася на нього.
Ти молодчина.
Мені стало легше, коли побачив, як ти натовкла ту сволоту.
Може, не варто було мені його бити.
-Що? -Ну, знаєш.
Думаєш, він приїхав сюди, щоб його били?
-Може, в нього ще лишилися до неї почуття. -До чого ти ведеш?
Я знаю, що вже пізно, але якщо вони захочуть,
хай би собі знову зійшлися.
Її життя нормалізується, якщо вона повернеться з ним у США.
Думаєш, це має якийсь сенс?
Годі, чому б і ні?
Людські почуття не завжди логічні чи послідовні.
Ні!
Що ти… Ні в якому разі!
Той козел скривдив Сокрю. Ненавиджу його. І я не хочу, щоб вона їхала в США!
Ну… Я теж цього не хочу…
Наллю тобі рибної юшки.
Вона освіжає.
МАЙСТЕР КОРЕЙСЬКОЇ КУХНІ ПРАКТИЧНІ НАВИЧКИ
КОРЕЙСЬКІ ШАШЛИЧКИ
Чхвесин навіть не скуштував їх.
Сокрю!
-Мамо, стукай, будь ласка. -Куди ти йдеш?
У мене є плани.
Ти підеш між люди в такому вигляді?
Так. А що?
Переодягнися. Одягни щось інше.
Чому? Я не хочу.
Не ганьби мене перед сусідами!
Ти завжди ходиш у поношених футболках і в'єтнамках.
Зразу видно, що ти безробітна.
-Бо я безробітна. -От зараза мала!
Хочеш, щоб я сукню вдягла?
Ось гарна. Сукня.
Хто в такому ходить районом?
Ти. Глянь на ті мішки під очима. І чому в тебе такі бліді губи?
-Ти хоч вмивалася? -Серйозно?
Глянь на мене.
Ти така млява.
Ти що, вже старієш?
Зроби макіяж.
Та що з тобою?
І трохи рум'ян.
І червону помаду.
Що на неї раптом найшло?
Хто ходить на заняття в такому одязі?
Ти сьогодні гарна.
СКОРО БУДУ. Я МАЮ ЩО РОЗКАЗАТИ.
Треба бити каменем об камінь, щоб побачити, чи полетять іскри.
Гадаю, у мами був прихований мотив.
Що?
Нічого.
Що тебе сюди привело?
Я чітко сказала тобі не повертатися.
Я ж казав, що повернувся по тебе.
Ми знову зустрілися.
Давай. Сідай.
-Що? -Ти хіба не на заняття?
Запізнишся.
Точно.
Сокрю.
Тримайся міцніше.
Що це за велосипед?
Земля хворіє.
Екологічно чистий підхід для архітектора, що дбає про довкілля,
кліматичну кризу та вуглецеву нейтральність.
Крім того, додаткова вага — краще тренування.
Ти сказав мені сідати.
Що це за сукня? Вона тобі не личить.
-І що ти зробила зі щоками? -Слухай.
Якщо ти про мої рум'яна,
це «Персиковий пух», цьогорічний колір року.
Та що ти розумієш!
Ага, певно, ти очікувала зустріти його,
раз так одяглася.
Це неправда!
Мене мама змусила.
Я більше не їстиму її гарніри.
Я тебе не чую. Що ти кажеш?
Кажу, що ти сьогодні потворна.
Знов не чую. Можеш повторити?
Ти сьогодні потворна…
Ай! Це небезпечно. Ми можемо впасти!
Тоді припини обзиватися!
Боже, що за божевільна.
-Учора… -Щодо вчора…
-Кажи. -Ні, ти перша.
Ні, кажи ти.
Що він учора сказав?
Га?
Він би не приперся сюди з США, бо йому було нудно.
Мабуть, мав на те причину.
Тільки не кажи…
-Він хоче знову зійтися? -Що?
Ну…
Ну, цей…
Мабуть, я маю рацію.
Що? Ти почала вагатися, почувши це?
Я тебе розумію.
Мабуть, було добре побачити його після розлуки.
Слухай, ти тільки так умієш розмовляти?
Це правда. Ви ж не просто зустрічалися.
Ви були заручені.
Синхьо!
Та все ж
як ти могла засумніватися?
У тебе що, немає самоповаги?
Зупини велосипед.
Я сказала, зупини!
Трясця.
Сказала зупинитися.
Придурок.
Агов.
Що таке? Я зробила щось не так?
Ні.
Ти сьогодні сповнена енергії.
-Ти зможеш. -Я зможу.
-Привіт, Синхьо. Хочеш кави? -Зробити тобі?
У нас сьогодні нарада щодо проєкту «Місом».
А ще переглянемо плани кав'ярні в Чесон-тоні.
І ще відкриття флагманського магазину «Ґрейп»,
тому готуйтеся.
Наюн, та біла пляма у нього на спині — привид, чи що?
Це тональний крем.
Відтінок 21.
Ні. Відтінок 19?
Косметика? У Синхьо, мабуть, був пристрасний ранок!
Такий, що аж на спині лишився слід від обіймів!
Якісь знайомі риси обличчя.
Хто це? Не може бути. Це була Теї?
Ви про мене говорили?
Так. Тобто ні.
-Що? -Це не вона.
Ні? Тоді хто це?
Це ж очевидно.
-Господи. -То хто ж?
-Що сталося? -Що? Ну…
Це не ти.
-Я? -Ні.
Слухай, а хто то?
Що це було?
«ФРЕСКО» КОРЕЯ ТЕМПЕРАТУРА ЧАСУ — ЧАЙНИК ОНГГІ
Що ти робиш?
Вколола тобі ботокс, щоб ти перестав супитися.
Мабуть, надто зосередився.
Упевнений, що це і все?
І ти не супився через щось інше?
Припини випитувати.
Ти мене підловив.
Але ми ж наче домовлялися зробити кавник.
Тут написано «чайник».
Так, я це змінила. А ще поговорила з відповідальною особою.
А мені й не сказала. Але нащо було змінювати?
Якщо все нагрівається надто швидко, це не романтично.
Вмикаємо нагрів і обережно доводимо воду до кипіння.
Я вірю у важливість неквапливості.
Як з онггі?
Як із коханням.
Коли мені було за двадцять,
я надто сподівалася, що все розгориться швидко.
Але зараз я хочу зосередитися на теплих і непомітних моментах.
Повільно й довго.
Ти дуже змінилася.
Це через тебе.
Ні, це завдяки тобі.
Годі боятися. Я не прошу тебе взяти на себе відповідальність.
Поживемо — побачимо.
Я послухаю своє серце. А ти слухай своє.
А Сокрю послухає своє.
Чому ти раптом згадала про неї?
Тебе так легко вивести з себе.
Куди подівся мій крутий, спокійний колишній хлопець?
Ти перетворюєшся на підлітка, коли чуєш ім'я Сокрю.
Справа не в цьому.
-Ти постійно відходиш від теми, тож… -Ти надто стараєшся.
Хоча це теж мило.
Йонду!
Тату.
Знову взяв відгул після обіду?
Так. У тебе вранці був невеликий жар. Ходімо додому раніше й відпочинемо.
Неймовірно.
Що про мене подумає твоя компанія, якщо ти й далі так поводитимешся?
Що?
Вони вважатимуть мене слабкою дитиною,
схильною до сліз за своїм батьком.
Йонду, вихідні — це базове право працівника.
Ти забула, що я репортер із соціальних питань?
У разі несправедливого ставлення
мені буде байдуже, хто вони. Я це так не залишу.
Тату.
Просто не втрать роботу, поки я не вступлю в коледж.
Добре.
Зачекай на мене.
До побачення.
Чому я завжди програю в іграх і плачу за обід?
Стоп. Вони підтасовують результати поза очі?
Це моє.
Вони п'яні?
Хвилинку!
Пане?
Зупинка серця.
-Хто-небудь, дзвоніть 119! -Я подзвоню!
Алло? Я на перехресті біля дитсадка Хьорина.
Машина щойно в'їхала в ліхтар.
У вас є молоток?
Так, але, здається, водій непритомний.
Так, я розумію.
Відійдіть!
Пане.
Пане?
Один, два, три, чотири, п'ять, шість, сім, вісім, дев'ять, десять,
одинадцять, дванадцять, тринадцять, чотирнадцять, п'ятнадцять, шістнадцять.
Ви як? Не вставайте.
Лежіть.
Знаю, незручно, але переверніться на бік.
Отак.
Усе буде добре.
Чжесок! Що ти шукаєш?
-Свої темні окуляри. -Що?
Були в мене лише секунду тому.
Боже. Помацай голову.
Отакої. Ну я даю.
Не прямо в мене під носом. А прямо в мене на голові!
Боже, я старію? Чому я така забудькувата останнім часом?
Не нагадуй.
Я вчора мала відправити з пошти посилку.
Я взулась і пішла, а коробку забула.
-Отакої. Це так сумно. -Що це з тобою?
Я вже сама собі не вірю.
А я забуваю слова, коли розмовляю.
Назвала пралку пилосмоком, пилосос — холодильником.
А на Тончіна кажу Сокрю.
Слухайте, цей екстракт кореня гастродії — нібито дар небесний.
Кажуть, що він містить нейромедіатори,
тому покращує кровообіг і не дає розвинутися деменції.
-Серйозно? -Спробуй.
-Дай мені один. -Ще екстракт?
Не покладайтеся на таке. Відкрий мені.
-Відкрити тобі? Гаразд. -Так.
Звикай писати записки, якщо боїшся деменції.
-Записки? -Читай книжки й газети.
Гаразд. Тримай.
Ти досі не позбулася цієї звички?
-Що? -Що?
Ти щодня хизуєшся. Погана звичка.
-Агов. -Що це з тобою?
Ви з нею найближчі, але такі жорстокі, коли сперечаєтесь.
Так, Місок.
Ти злишся, бо приїхав наречений Сокрю.
Не будь чутливою і не зривай на нас злість…
Де ти це почула?
Від Тончіна. Сьогодні вранці я ходила в спортзал.
Я вб'ю того вилупка!
-Агов! -Хіба тут можуть бути секрети?
Я чула, він благав її повернутися!
І що тут дивного?
-Вона така красуня! -Так і є.
Сокрю дуже схожа на тебе в молодості!
Вона дійсно схожа на мене.
Так, Місок була дуже популярною в старших класах.
-Точно. -Ти теж пам'ятаєш?
Не знаю. Я не пам'ятаю.
Що?
Точно. Тоді ти такою й була.
-Так. -Місок була такою гарненькою.
-Ага. -Красунею.
Вона популярна, як і її мама. Яблуко від яблуні недалеко падає.
Не приймайте його назад, скільки б він не благав!
-Він мерзенний виродок! -Так.
Він не такий уже й поганий.
Такий! Він зганьбив її, розірвавши заручини!
Точно!
Розчавити його в кашу, і то було б замало.
Що це ще за: «Розчавити його в кашу»?
Мій зять — не якийсь там трав'яний екстракт!
Ви всі такі грубі!
-Забудьте! -Агов!
-Я не це мала на увазі, Місок. -От біда.
-А що ми мали сказати? -Їй-богу.
У неї менопауза.
-Перепади настрою. -У всіх нас менопауза.
-Це так важко. -Допомагає гранатовий сік.
-Відкрий мені. -Зачекай секунду. Місок!
Вона досі ображається.
-Годі це пити. -Залиш її.
Сокрю.
Зачекай…
Хьончуне, що сталося? З тобою все гаразд? Ти поранився?
Ти в нормі?
Попалася.
-Моя гра значно покращилася, чи не так? -Що ти виробляєш?
Вибач.
Інакше б ти не обернулася.
Сокрю,
я тоді напартачив.
Я знаю, що не дотягував.
Треба було старатися, краще розуміти.
Ні, ти не зробив нічого поганого.
Я знаю, що ти робив усе, що міг.
Я була надто перевантажена. І думала тільки про себе.
У тебе не було вибору…
Я піду.
Ходімо щось поїмо.
Якщо це востаннє, хай так. Лише один раз.
Давай поїмо разом.
Данхо?
Йонду!
Вона сказала, що хоче тобі щось віддати.
Давай.
Нахилися трохи нижче.
Отак?
Пече?
Ні, зовсім не пече. Відчуття тепла.
Тепла не має бути. Це означає, що в нього потрапили бактерії.
-Секундочку. -Добре.
Ось так.
Ого, Йонду.
У мене все дуже швидко заживе завдяки твоїй мазі.
Дякую.
-Знаєш що? -Що?
Ти сьогодні була такою крутою!
Хоч і не стріляла павутиною з долонь,
ти була значно крутішою за Людину-павука.
Чесно?
Коли я таке чую, це додає мені сил. Дякую.
Їдьмо з нами, якщо ти йдеш із роботи. Ми тебе підвеземо.
Що скажеш? Мені поїхати з вами?
Їдьмо.
Тобі жарко?
Йонду застудилася, тому я не можу ввімкнути кондиціонер.
Я в порядку.
А от тобі, схоже, жарко.
Трохи.
-Можна я зніму піджак? -Звичайно, можеш не питати.
Схоже, ти сьогодні вразила Йонду до глибини душі.
Нарешті! Я нарешті зробила це.
Я його сьогодні не зніматиму.
Часто отримуєш такі травми?
Нечасто. Іноді.
Бо всяке буває.
Тобі не буває страшно?
Як під час сьогоднішньої події?
Ніколи. Ніщо з цього мене не лякає.
Мене лякає інше.
«Що, як я не зможу врятувати пацієнта?»
«Що, як я запізнюся і нічого не зможу вдіяти?»
Ти така хоробра. Я тобою захоплююся.
Ти мене переоцінюєш через те, що я сказала.
Але це правда.
Побачивши тебе, я зрозумів, що героїв не треба далеко шукати.
Вони поруч із нами.
Я просто виконувала свою роботу.
Але якось я зустріла справжнього героя.
-Серйозно? -Так.
-Хто це був? -Ну…
Одного разу ми терміново везли дитину в лікарню.
-Так. -У той час на дорогах були затори.
Ми ніяк не могли проїхати.
Тоді хтось вийшов зі своєї машини
і скерував рух авто, щоб звільнити дорогу.
Він був наче супергерой.
Я ніби зустріла чоловіка своєї мрії.
Я не знаю, хто він, але я називаю його Болотяником.
Болотяником?
Так, на ньому була дуже смішна футболка.
Там було написано: «Я люблю вас, болота».
З тобою все гаразд?
-Вибач. -Світлофор що…
Я ЛЮБЛЮ ВАС, БОЛОТА
Данхо, де ти взяв цю футболку?
Справа в тому… Я робив один репортаж,
зустрів групу під назвою «Охоронці боліт», вони мені її й подарували.
«Охоронці боліт»?
Так.
Очманіти.
То ти можеш його знати.
Хто ще входить до цієї групи?
Я не знаю. Це переважно літні чоловіки й жінки.
Не вони. Я про юнаків.
Я не бачила його обличчя, але він був десь нашого віку.
Думаю, він був такого ж зросту…
як ти…
Добраніч!
Зачекай…
Що? Чому ти йдеш за мною?
Ну, я хотів тобі дещо подарувати.
Хвилинку.
То…
Серйозно?
Чому в тебе в сумці так багато медикаментів?
Вони всі для тебе.
В аптеці сказали,
потрібні різні ліки для кожного етапу загоєння.
Це від інфекції.
Це, щоб не було струпів.
Це від шрамів.
Будь ласка, більше не ранься.
Мені треба припаркувати машину.
Цей репортер і є Болотяник.
Що?
Чому в мене калатає серце?
Воно що, барабан, чи що?
ІДЕАЛЬНИЙ ЗБІГ
Я так і знала.
Ті бліді, приплюснуті риси обличчя.
Я впевнена, що це Сокрю.
Я знала, що це станеться!
Я з самого початку хвилювалася за неї. Чорт забирай!
-Що ви робите? -Пані.
Ви не гепард.
Звісно, ви й не пума, і не ягуар.
Про що ви говорите?
Вам слід бігти зі швидкістю, яка підходить для людини.
Я не записувалася до персонального тренера.
У мене тренування в розпалі, тож можете піти?
Мені з вами незручно.
Такими темпами ви зламаєте обладнання і себе.
За це не хвилюйтеся. Дайте мені спокій.
Що мені робити?
Я не можу цього допустити.
Та що ви робите?
Це для вас ідеально.
З такою швидкістю можна добігти аж до Серенгеті.
-Та що з вами? -Дивіться на дорогу!
Гаразд, уперед.
Дивіться, зебри!
Я дивлюся своє шоу.
Нащо ти стала перед телевізором?
Сьогодні це був не збіг, так?
Хьончун приїхав сюди, і ти раптом змусила мене вбратися.
Я ж намастила кремом, чому мої п'яти такі потріскані?
Ну ти диви. Ти змінюєш тему.
Я добре розумію, що ти намагаєшся зробити.
Більше такого не роби. Це нічого не змінить.
Так не піде. Ходімо завтра в сауну.
-Ні, я не піду. -Чому? Там приємно.
Можна відмокнути в гарячій воді й зробити пілінг.
Так. Ти вже кілька років не робила пілінг?
-Гидота. Хоч на люди з тобою не йди. -Для цього є скраби для тіла, ясно?
Що такого класного в знятті шару своєї шкіри?
А головне, я ненавиджу заходити у воду разом з іншими.
-Чому? -Це незручно.
Нащо сидіти голій із незнайомими людьми?
Яка різниця? Ми всі жінки.
А ще ти моя донька.
Хіба не приємно ходити з мамою?
Може, коли я була меншою,
але зараз ми незалежні й окремі дорослі люди.
У тебе й досі є ці застарілі фантазії?
Так, я старомодна, з 80-х років.
А ти сучасна й витончена. Молодець, дівчисько.
Як вишукано з твого боку.
Добре тобі казати.
Боже.
-Чому гуляєш пізно вночі? -Собака гавкає, чи що?
Ти що, не дивишся новини? Світ страшний.
Хтось увімкнув місцеву станцію?
Від неї шум на весь район. Боже.
Ну й нехай. Гаразд, роби що хочеш.
От ідіотисько! Ти мене налякав!
-Тихо! Це житловий район. -Не це головне!
Якого біса ти йшов за мною і так мене налякав?
А чому ти раптом побігла?
Бо думала, що за мною хтось женеться.
Міг би гукнути моє ім'я.
А ти могла б озирнутися. Чому ти дивилася тільки вперед?
Ти повинен був гукнути мене й заспокоїти.
А ти — перевірити, перш ніж бігти наосліп.
Ох.
Схоже, це і є наша проблема.
Ми спихаємо все одне на одного, виправдовуємося, перекладаємо провину.
Не кажемо те, що треба сказати,
тому ходимо по колу і зрештою сваримося,
як минулого разу.
Я хотів сказати…
не це.
Я хотів відповісти тобі.
Того дня
ти запитала мене, що я мав на увазі.
Не доводь мене до сказу!
І тоді, і зараз ти постійно це робиш…
мені здається…
я збожеволію через тебе!
-Я мав на увазі… -Не треба.
Слухай,
зараз…
У мене в голові з'явилася купа повідомлень про помилки.
Вона перевантажена й не працює, тому я не можу виконувати нові завдання.
Тому пізніше.
Скажеш пізніше.
-Коли пізніше? -Просто пізніше.
У мене зараз усе дуже складно.
Через Хьончуна?
Ні, не через це.
Є багато іншого.
Так, добре.
Я зачекаю з відповіддю.
Відкладу, поки не зникнуть твої повідомлення про помилку.
Я почекаю, поки все не стане тобі зрозумілішим.
-Синхьо, я… -Пізніше.
Ти теж скажи це пізніше.
Але дозволь спитати одне.
Ти й далі зустрічатимешся з тим придурком?
Ні, я цього не планую.
Ти серйозно?
Тоді добре.
Схоже, ми вже находилися й набігалися.
Пішли додому.
Гаразд.
Ти йди попереду.
Цього разу я точно буду за тобою,
щоб тобі не довелося озиратися.
Не бійся.
МІЙ ДЕНЬ НАРОДЖЕННЯ СЬОГОДНІ
-Ти куди? -Це терміново.
Автотроща з 17 автомобілів.
Та ти що?
А коли ти прийдеш додому…
Синхьо?
Він, мабуть, рано пішов.
Я скоро буду. Я вже майже на місці.
Що сталося?
Чому ти подзвонила мені на світанку…
Я хотіла, щоб ти побачив його першими. Це наш перший зразок.
Ти сказала приїхати через щось важливе. Оце й усе?
Це і є важливе. Вийшло чудово.
Виглядає гарно, це правда.
Корпус круглий, як в онггі.
Носик схожий на карниз традиційного даху.
Ти хотів зберегти гарні вигини корейського дизайну.
Хіба не гарно? Хіба не схоже на твої ескізи?
Я ж сказав, що гарно.
Ти зараз напрошуєшся на похвалу?
Ні.
Мені потрібна лише похвала від тебе. Я зголодніла за нею.
Залишаймося професіоналами.
У тебе часто буває стільки розбитого посуду?
Звісно.
І це не через брак умінь?
Слухайте сюди, пане архітекторе.
Усе завжди йде за планом на майданчику, бо це ж ти спроєктував?
Мудра відповідь на дурне запитання.
Як би старанно я не формувала глину,
ніхто не знає, яким виріб вийде з вогню.
Чи буде він ідеально сформованим посудом?
Чи трісне й розлетиться на шматки?
Ти не дізнаєшся, поки не посадиш його в піч.
Прозвучало як чудова цитата. Правда?
Я не тільки вродлива й добре роблю онггі, я ще й красномовна.
Ти так добре вмієш себе хвалити. що моя допомога тобі не потрібна.
Я сказала, що досі мрію про неї.
Поїжмо чогось смачненького в Сеулі.
Піду переодягнуся.
-Добрий день. -Добридень, пані посол.
Заступник міністра на місці? У нас із ним обід.
Вибачте, але його сьогодні викликав міністр, тож він поїхав.
Отакої. Він просив мене передати вам.
Це займе деякий час, тому він просив перенести обід на інший раз.
Он як? Добре.
Гарного дня, пані.
-І вам. -Дякую.
Що ви всі робите сьогодні ввечері?
ЛАВАНДА
Будь ласка, більше не ранься.
Що відбувається?
Чому в мене серце калатає? Це що таке?
Чому воно б'ється швидше?
Чому цього разу пропустило удар?
Чому ти бурчиш сама до себе?
-Я думав, ти з кимось говориш. -Ні, нічого.
Пані Чон, чому у вас таке червоне обличчя?
-Червоне? -Так.
-У тебе температура? -Ні.
Твій поріз точно не інфікувався?
Ні, справа не в цьому.
Я переборщила з маззю.
Гаразд, їдьмо.
Поїхали.
РОБОТА ПАРАМЕДИКІВ У ПОЛЬОВИХ УМОВАХ
КІЛЬКІСТЬ НАПАДІВ ЗРОСТАЄ
На що ти так серйозно дивишся?
Йонін, а ти знала, що майже 14 % пожежників страждають
від ПТСР, депресії та розладів сну?
Не сумніваюся.
Їхня робота наражає їх на більший ризик, ніж усіх інших.
Щороку фіксується близько 300 нападів на парамедиків.
Більшість порушників уникають покарання, бо були п'яні.
Данхо, ти раптом дуже зацікавився пожежниками.
Я знаю одну парамедикиню.
Я бачив, як до неї погано ставилися раніше.
А ще бачив, як вона ризикувала життям, щоб урятувати інших.
То ти напишеш статтю?
Що?
Викладись на повну, гаразд?
Щасти тобі!
Ми можемо висвітлити історію,
але не можемо по-справжньому зрозуміти її без особистого досвіду.
Коли переживеш її сам, вона дійсно стає твоєю історією.
Я не знала, що бути матір'ю, яка працює, так важко.
-Мені сьогодні дзвонили зі школи. -Йонін, я щойно придумав нову історію!
Можна я… Маю на увазі, мені треба йти.
Я не знаю, що сталося, але в його очах знову є іскра.
Ура!
Це дуже гарний заклад. Екологічно чиста їжа, гарний краєвид.
-Привіт. -Привіт.
Сокрю, ми теж прийшли поїсти. Не чекали зустріти вас тут.
Я знаю.
Рада бачити.
Але оскільки ми обидві з хлопцями,
думаю, нам буде незручно сісти тут.
Хочете інший стіл?
-Так. -Ні, все гаразд. Ми сядемо там.
-Сядьмо. -Так, звичайно.
Ну як? Смачна їжа?
Так, непогана.
Я рада. Я старалася. Давненько ми не ходили на побачення.
А от мені цікаво.
Що там таке?
Чапчхе, яке я приготувала.
Я ходжу на кулінарні курси.
У кулінарії ти майстриня, можеш заснувати власну академію.
Я вчуся на сертифікат майстра корейської кухні.
Хочу займатися цим професійно.
Правда? Це чудово.
Але чи достатньо кулінарних курсів?
Може, йди в кулінарну школу?
Кулінарна школа Америки класна. У них є кампус у Каліфорнії.
Я не знаю.
Навчання буде недешевим.
Так далеко вперед я не планувала.
Можеш не поспішати.
Але можна мені скуштувати твоє чапчхе?
Що? Навряд чи тут можна їсти не їхню їжу.
Перепрошую?
Хочу вас попросити.
Цю їжу приготувала дорога мені людина.
Я знаю, що це, можливо, проти правил, але можна я її відкрию і скуштую?
Зазвичай ми цього не дозволяємо, тому, будь ласка, швиденько.
Дякую вам.
Ваш хлопець — справжній романтик.
Така смакота.
Це найкраще чапчхе, яке я куштував.
Попросити для тебе новий ніж?
Ні. Стейк трохи жорсткуватий.
Наступного тижня нас хочуть бачити у «Фреско». У тебе є час?
-Навіть якщо ні, час я знайду. -Гаразд.
Пам'ятаєш Хівон із підписання контракту?
Вона питала про наші стосунки.
Я сказала, що ти мій колишній хлопець, але ми досі подобаємося одне одному.
Нащо було таке вигадувати?
Вона наче зацікавилася тобою, це був удар на випередження.
Виправ це до наступної зустрічі.
І більше ніколи так не бреши.
Брехунів я ненавиджу найбільше на світі.
Недотримання обіцянки — теж різновид брехні.
Що?
Як потай бачитися з тим, із ким обіцяв не бачитися.
Ти як?
Випий води.
Пережовуй їжу старанніше.
Я в нормі. Не в те горло пішло.
Люди подумають, тут щось серйозне.
Для мене це серйозно.
Мене турбують найменші дрібниці.
І я хочу дбати про тебе.
Усе так само, як і раніше, нічого не змінилося.
Мені треба в туалет.
Добре.
Ти ж обіцяла не бачитися з ним.
А тобі що до того?
-І хто б казав. -Ти про Теї?
-Ти ж знаєш, що ми робимо спільний проєкт. -Так.
Ти прийшов поїсти в готель по роботі.
Ти чудовий бізнесмен.
А ти? Їси з тим, із ким не ведеш бізнесу.
Ось ти де, Сокрю.
Я хотіла попрощатися.
Зі мною?
Я взяла вина з собою, коли платила.
Це тобі.
Ні, дякую. Я не п'ю вина.
Не треба.
То подаруй його своєму хлопцеві.
Він не мій хлопець.
Тоді вибач.
Хто завгодно міг подумати, що то твій хлопець.
Тоді заберу я.
Ходімо.
Я знала, що буде весело, але не думала, що настільки цікаво.
-Як це розуміти? -Любовний квадрат у мене вперше.
Той чоловік наче близький із Сокрю.
Вибач за те, що сталося.
Через мене ти не змогла нормально поїсти.
Було неприємно.
Чоловік переді мною весь час дивився на сусідів.
Зосередивши всю свою увагу на іншій людині.
Але я прийму твої вибачення.
Бо так я виглядатиму крутіше.
Ще раз вибач.
Секундочку.
Чхве Синхьо, слухаю.
Сьогодні я почувався дивно.
Чапчхе, яке ти приготувала, було дуже смачним.
Ми сиділи навпроти одне одного і їли разом.
Як у старі добрі часи.
Наступного разу я пригощу тебе ще краще.
Хьончуне?
Наступного разу не буде.
Це було лише раз.
Тому я погодилася прийти.
Тоді скажімо, що це ми востаннє їли стейк.
Наступного разу, може, хай будуть останні макарони?
Потім останній тушкований твенджан й остання тушкована кімчі.
Хьончуне.
Не будь таким.
Не робімо цього.
Сокрю.
Висадиш мене біля найближчої станції?
ЛАВАНДА ЧЖЕСОК, ІНСОК
Усі так швидко відповідають.
Нарешті згадали, який сьогодні день?
Біда!
Я замовила в офіс заморожених крабів.
Але забула й пішла на зустріч.
Вони зіпсуються. Хтось може покласти їх у свій холодильник?
Отакої, нічим не можу допомогти! Мені дуже шкода.
Я в ресторані з сім'єю.
У мене теж є плани, тому я не можу.
Якщо Хьосок не на роботі, може, хай вона піде?
Серйозно?
Ці малі зарази.
Розталий лід важливіший за день народження подруги?
Я піду.
АГЕНЦІЯ НЕРУХОМОСТІ ХЬОРИНА
Нащо вони попросили мене про це?
Чому воно таке важке? Боже.
Ох.
На тобі!
З днем народження тебе
Що відбувається?
З днем народження тебе
От зарази!
Ви мене налякали!
З днем народження, люба Хьосок
З днем народження тебе
Ану! Задмухай свічки!
Спершу загадай бажання!
А я вас усіх обливала брудом. Вибачте.
Сюрприз! Ти здивувалася, правда?
Я дуже хотіла так спробувати!
Тільки по телевізору бачила. Це моє вперше!
Як дитина. Я хотіла її зупинити. Ти не любиш…
Ого, вона таки любить. Вона від такого в захваті.
Боже, хто ж знав, що ми доживемо до того дня, коли Хьосок заплаче?
І не кажи.
Агов, Снігова королево.
Пішло лише 60 років, але твоє серце нарешті відтануло.
Це тому, що було забагато свічок.
Хто їх стільки бездумно встромив?
Відлік років не корейський, тож одну ми вийняли.
Он як?
-Що? -Хто там?
Це Синхьо.
З днем народження, мамо.
Я рано поїхав, тож не встиг сказати.
Добре їй.
-Таки добре. Я дуже рада. -А чоловік?
-Він щось підготував? -Дні народження — це нічого особливого.
Він уранці поїхав на терміновий виклик.
Так, він зайнята людина.
-Розріжмо торт! -Так, скуштуймо.
Це глазур із зеленого чаю?
Ні, з полину.
Як він мені набрид!
Ми вже не сестри Сок! Навіщо знову про це говорити?
Полин корисний для здоров'я.
Принеси тарілки, Чжесок.
Гаразд, а виделки є?
-Нема, неси. -Неси все.
У вас є конвалії?
Вітаю.
У вас є конвалії?
Мені потрібні конвалії.
Дякую, сину.
Пані Ю!
Звідки ви знали, що я тут?
Інші вчителі сказали.
Що біля басейну нереально гарний юнак.
Я думала, що це водяний дух, тому й прийшла.
Вітаю з перемогою в конкурсі дизайну.
Дякую. Я був здивований, коли мені зателефонували.
Що ти маєш на увазі? Вона дісталася законному переможцю.
Це місце багато для тебе значить.
Так і є.
Ти й Сокрю сказав?
-Ні, ще ні. -Скажи їй швидше. Вона зрадіє.
Вона й не згадає.
Звісно, згадає.
Вона кілька днів тому дзвонила запитати, чи є результати.
Добрий день, пані Ю. Це Сокрю.
Результати конкурсу Чхвесина вже відомі?
Ще ні?
Гаразд. Вибачте, що постійно вам дзвоню.
Результати вже вийшли?
МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ
ОГОЛОШЕННЯ
Чому так довго?
Алло!
А є вже результати конкурсу з реконструкції спортзалу школи Хьорина?
Так, середня школа Хьорина.
Ще нема?
Добре, дякую.
Вона, певно, думала, що я дізнаюся раніше.
Кілька разів мене питала.
Я вже піду.
Побудь наодинці з басейном.
Ти маєш створити нове майбутнє.
Тож гарно попрощайся з минулим.
Синхьо, удачі тобі!
Бувай!
Як би старанно я не формувала глину,
ніхто не знає, яким виріб вийде з вогню.
Чи буде він ідеально сформованим посудом?
Чи трісне й розлетиться на шматки?
Ти не дізнаєшся, поки не посадиш його в піч.
Синхьо,
ти мусиш врятувати себе від нерозділеного кохання.
Навіть я не можу тебе врятувати.
У запливі на 200 метрів був один спортсмен,
який мав слабкість: повільно стрибав на старті.
Попри це, він переміг завдяки невтомним зусиллям.
Навіть якщо трохи запізно,
я б сказав йому набратися мужності, як це зробив той плавець.
ЧХВЕСИН
Що таке?
-Де ти зараз? -Яка тобі різниця?
Де ти?
Я в татовій закусочній. Практикуюся.
Чекай там. Я вже йду.
Що це таке? Навіщо ви сюди приїхали?
Якщо згадати минуле, я мав багато шансів сказати їй про свої почуття.
-Усміхнися! -Люба, я теж!
-Тікай звідти! -Гаразд.
-Знімай! Усміхнися! -Гаразд! Один, два, три!
-Ну от! -Відійди на секунду.
Ще одну разом. Сфотографуйте нас!
Добре! Один, два, три.
Синхьо, сфотографуйся з Сокрю.
-Так. Одне фото. -Ні, не треба.
-Та чого ти. Іди сюди. -Швидше.
Ось так!
Один, два, три!
У день, коли ми закінчили школу й нарешті стали дорослими.
Не можу на це дивитися.
-Куди ти йдеш у такому одязі? -На побачення.
Це групове побачення з фізкультурниками.
Я чула, що вони дуже гарні.
У день, коли морозиво було солодким,
а вишневий цвіт падав навесні, коли ми були незрілими 20-річками.
Куди ти їдеш?
У США. Ось, знайшла.
Я вступила в університет Берклі.
Та ще й на повний грант! Хіба не круто?
Пам'ятаєш мою подругу Союн?
Вона подала заяву, тому я теж заповнила заяву.
Але дивися!
Мене прийняли.
Кажуть, за друзями і в Каннам поїдеш, а я от їду за своїми в США.
Чесно кажучи, я думала, що мама буде проти.
Але вона сказала мені їхати.
Але насправді я трохи хвилююся.
Це буде мій перший виїзд за кордон.
І перший політ на літаку.
Я навіть на Чеджу не бувала. Але моя перша поїздка — в США!
Хіба не дивовижно?
Тієї пізньої ночі в наметовому барі, коли вона сказала, що їде в США.
І…
сьогодні.
-Сокрю. -Слухай, зараз…
Спершу вислухай мене.
Я більше не зволікатиму.
Я сказав, що почекаю,
але це відмовка, яку я вигадав, щоб здатися уважним.
Я брехав собі.
Це я зі страху. Мені було страшно.
Отже…
Річ у тім…
Цього разу я скажу.
Коли я казав, що ти мене до сказу доводиш…
Коли я казав, що божеволію через тебе…
Я мав на увазі, що…
Ти…
мені подобаєшся.
КОХАННЯ — ЦЕ ПРО ЧАС
УЖЕ КОХАННЯ
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Як я зустрінуся з нею завтра?
Вона не спить. Ні.
Якщо витягла ножа, то маєш щось порізати.
-А чому ти сьогодні не в футболці? -Ні, їх немає.
Ти ще й напарфумилася?
Це означає, що твоя відповідь не має терміну дії?
Може, Синхьо й не знає,
але я запала на нього першою.
Я хочу прояснити непорозуміння щодо мене.
Не кожен може вижити у відділі соціальних питань.
Я змінив стратегію.
«Останні» не подіяли, тож я повернуся до початку.
Причина, з якої я не можу залишитися Сокрю другом,
не в тому, що вона жінка.
А в тому, що вона Сокрю.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова