SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Hé!
Állj meg!
Hé!
Amit az előbb mondtál…
hogy értetted?
Seok-ryu!
Hyeon-jun?
Hogy kerülsz ide?
Felültem egy gépre, és eljöttem hozzád.
Hiányoztál.
Mit csinálsz?
Nem látod, hogy beszélgetünk?
Tudom, ki vagy.
Choi Seung-hyo, ugye? Seok-ryu gyerekkori barátja.
Szerintem te is tudod, ki vagyok.
Örvendek. Song Hyeon-jun vagyok.
Én nem mondhatom ugyanezt.
Nem vagyunk köszönőviszonyban.
Valóban?
Minek jöttél ide?
És miért pont most?
Miért, mi történt?
Nem tartozom válasszal neked.
Menjünk, Seok-ryu!
- Hé! - Van mit mesélnem.
Jó sok.
Mit képzelsz, mit csinálsz?
- Uram! Asszonyom! - Mi a fenét csinálsz?
Hogy mersz idejönni?
Eressz!
Eressz el!
Mi-suk, ne állj az utamba!
Ha belehalok, akkor is kinyírom ezt a rohadékot!
Nem állok az utadba.
De ne itt.
Egy balhé is elég a környéken.
Te rohadék…
Munkából jöttél, Seung-hyo?
Igen.
Biztos fáradt vagy. Menj csak!
Seok-ryu, te is gyere haza!
Te is, Hyeon-jun!
Anya, miért hívod el?
Ez csak ránk tartozik.
Majd én elintézem.
Ez családi ügy. A kapcsolatokban is vannak szabályok.
A jóváhagyásunk nélkül fújtátok le!
A házasság játék?
Elég a beszédből! Gyertek!
Kérsz még?
Igen.
Anya miért ilyen nyugodt? Miért ilyen kedves?
Megszállta egy szellem, és senkit sem hagy éhezni.
Jaj, hívnom kell egy sámánt?
És a sógor? Mindig ilyen pofátlan volt?
Sógor? Ne nevezd így!
Azt hittem, csak barátságos volt.
Mikor is? Két éve?
Eljött hozzánk nyaralni, mert Seok-ryu nem ért rá.
Adott egy csomó zsebpénzt.
Csukd már be szád!
Kérsz még levest?
Igen, köszönöm.
Jesszus!
Nem tudja, mi az elég, mi?
A kis görény.
Na jó!
Apa, hova mész?
A tetőre.
Nem bírok egy légtérben lenni ezzel a rohadékkal!
Csak adj neki oda mindent!
Te meg zabálj rogyásig!
- Ja, egyél! - Köszönöm.
Fáj a fejem.
Miért nem mész be? Nem Seok-ryuhoz jöttél?
Nem lehet! Van bent egy hívatlan vendég.
Hívatlan vendég? Ki?
Seok-ryu volt vőlegénye.
Micsoda?
Be van tépve a rohadék?
Van pofája Seok-ryu szeme elé kerülni?
Kinyírom.
Ne csinálj semmit!
Miért? Ki kell nyírnunk a rohadékot.
Én jobban ki akarom nyírni.
Jóllaktál?
Igen, nagyon finom volt. Köszönöm.
Jól van.
Letudtam a kötelességem. Most már elmondom, ami a szívem nyomja.
Anya, miért beszélsz így? Ez valami történelmi dráma?
Azt hallottam,
hogy Seok-ryu megcsalt. Igaz ez?
Tessék?
Nem, dehogyis…
Vagy igen?
Akkor…
te csaltad meg?
Nem.
De az én hibám volt.
Teljes felelősséget vállalok a jegyesség felbontásáért.
Te görény!
Apa, ne!
Hyeon-jun, elég már!
Nem így volt, anya.
Éreztem, hogy a lányom nem tenne ilyet.
De biztosan akartam tudni.
Ha így lett volna, bocsánatot kérnék.
De mivel nem…
Te rohadék!
Agyonváglak!
- Várj, szívem! - Anya!
- Mi-suk! - Anya! Mondtam, nem ő tehet róla!
Nem verekedhetsz ezzel! Kinyírod!
Naná! Kinyírom, aztán csukjanak le!
Te rohadék!
Hogy merted összetörni a szívét?
Hogy merted?
- Mondtam, nem mehetek börtönbe veled! - Anya, légyszi!
Hyeon-jun, menjünk!
Már láttam ezt.
Totál déjà vu, nagyon király!
Üssön, míg jobban nem érzi magát!
Ezért jöttem ide.
- Neked véged! - Jó.
Azt hiszed, viccelek?
Anya! Jesszus!
- Anya, ne! - Ne üss akkorát!
Hú! Milyen erő van benne!
Gyere! Gyere már, nem hallod?
Gyerünk!
Asszonyom, bocsásson meg!
Te szemét! Nem hagyom, hogy egy darabban távozzon!
Visszajövök még, uram!
Nehogy visszagyere, te mocsok!
Ha még egyszer meglátlak itt,
levágom a fejed, te pöcs!
A fiam gyúr, baromarcú!
Fellobbant bennem az igazságérzet lángja.
A sör nem tudja kioltani.
Kérsz még egyet?
Inkább csapjunk balhét. Kifizetem a kárt.
Ja, persze. A sört se fizeted ki.
Te jobban meg akartad ölni, nem?
Csak úgy mondtam.
Hogy jövök én ahhoz?
Mi az, hogy hogy?
Seok-ryu anyja barátnőjének a fia vagy.
Gyerekkorunk óta a legjobb barátja.
Hát ez az.
- Csak barátok vagyunk. - Na!
A barátság fantasztikus dolog.
Egy mondás szerint az a barát, aki a nyakába veszi a bánatomat.
Milyen menő már!
És ha a közbelépésem még több bánatot hoz elő belőle?
Azt sem tudom, mit érez.
Az agyamra mész! Meddig akarod még ezt csinálni?
Amennyi időt így is elvesztegettél,
azalatt le tudtál volna ásni a Föld közepéig.
Mo-eum, te…
Igen. Láttam az időkapszulát.
Jobb lett volna, ha csak a levelet ásod el.
Ha abban is eltitkolod az érzéseidet,
honnan tudná bárki?
Figyelj!
Senki sem szenved, csak te.
Nem mondtad el neki, ugye?
Megkattantál?
Csak te mentheted meg magad a viszonzatlan szerelemtől.
Attól még én sem tudlak.
De…
szorítok neked.
Mentem.
Bakker, még egy kicsit húzhattam volna vele.
7. RÉSZ A SZERELEM AZ IDŐZÍTÉSEN MÚLIK
Minek jöttél ide?
Azért, hogy agyonverjenek a szüleim?
Nem. Azért, hogy éljek.
Azért, hogy újra tudjak lélegezni, enni és aludni.
Nélküled
ezek az alapvető dolgok se mennek. Nem tudok élni.
De nem miattam.
És nem azért, mert különlegesek voltunk.
Mindenkivel így van.
Több évig jártunk.
- Persze hogy így érzed. - Ne mondd ezt!
Bármennyire is gyűlölsz,
ne mondd, hogy nem jelentett semmit!
Seok-ryu,
érted jöttem.
Még mindig szeretlek.
Hyeon-jun, köztünk vége mindennek.
Amit érzel, az nem szerelem.
Csak megszokás.
Rossz szokás, amin változtatni kell.
Ne gyere ide többet! Légy szíves!
Itt alszom. Adj valami ruhát!
Mi?
Jesszus!
- Elszöktél otthonról? - Sanszos.
Megnéztem volna a műsort Hyeon-junnal nálatok.
Honnan tudod?
Seung-hyo mondta.
- Tényleg? Hol? - A házatok előtt.
Ott járkált fel-alá,
mint akinek pisilni kell.
Mo-eum! Gyere ide!
Jaj, pont most? Kicsit később!
A kapitális alagutamtól, vagy mitől, fáj a csuklóm,
- nem tudom kinyitni a lekváros üveget! - Jaj!
Várj egy kicsit! Segítenem kell anyának.
- Mindjárt jövök. - Nyugodtan.
Anya, ha éjjel ilyet eszel, az egekbe ugrik a vércukrod!
Alszol?
Nem.
Jól van.
Álmos vagy?
Nem. Mit akartál mondani?
Milyen volt újra látni Hyeon-junt?
Jó sokáig kivártál.
Hát,
csak eszembe jutott, amiről a múltkor beszéltünk.
Várjatok meg a kajával!
Ne nyúljatok hozzá!
Figyi!
Még mindig szereted?
- Az exedet? - Igen is, meg nem is.
Ez mit jelent?
Szerettem az időt, amit együtt töltöttünk.
Mindent, amit kaptam tőle.
Ezt még mindig szeretem.
De vannak kapcsolatok,
amiknek jobb véget vetni.
Szóval igyekszem elfelejteni.
És neki is ezt kéne.
És változtak az érzéseid azóta?
Nem. Sokkal nyugodtabb vagyok, mint gondoltam.
Mikor felültem a repülőre hazafelé,
már a gondolattól is, hogy újra látom,
majdnem elsírtam magam.
Jól van.
Akkor nem kell közbelépnem, ugye?
Tessék?
Csak
szívesen megvertem volna helyetted.
Ott vártam volna mögötted.
Míg nem hal bele, jók vagyunk.
A testi sértésre való felbujtást tiltja a törvény!
Figyi, egy igazi hős
félre tudja tenni a munkáját a barátság nevében.
Hagyjuk! Csak törődj a köz szolgálatával.
Kívánságod számomra parancs!
Jól van. A polgárok jólétének érdekében
folytatom az alvást.
Jó éjt!
Ne a világbékéért harcolj álmodban! Pihenj egy kicsit.
Oké, megpróbálok.
Jesszus!
Azért megkönnyebbültem.
Úgy látom, az érzéseid megkoptak egy kicsit.
Az exed iránt.
BAE SEOK-RYU
CHOISSEUNG
Szívem!
Szívem, reggelizni kéne!
Kora reggel kinyírjalak?
Én csináljak reggelit?
Nem, gyere és egyél!
Tteokbokkit csináltál reggelire?
A csípős étel a legjobb a stressz ellen.
Élvezd a kiváltságát annak, hogy egy tteokbokki szakács felesége vagy.
Ja, inkább a gyomrom fájjon, mint a szívem.
Egyébként Seok-ryu hazajött?
Szerintem a szobájában van.
Ha már itt tartunk,
szerinted meg akarta védeni azzal, hogy kirángatta innen?
Mit beszélsz?
Majdnem kiütötted,
ő meg kivitte a ringből a jobb horgos KO előtt.
Mindenesetre…
olyan voltál, mint Tyson vagy Pacquiao.
Ütötted, mint a cséphadaró.
Szuper voltál.
Jó volt nézni, hogy püfölöd a rohadékot.
De lehet, hogy nem kellett volna.
- Micsoda? - Tudod.
Szerinted a verésért jött ide?
- Biztos érez Seok-ryu iránt valamit. - Mit akarsz ezzel?
Tudom, késő, de ha akarnák,
még kibékülhetnének.
Újra normális lesz az élete, ha visszamegy vele Amerikába.
Szerinted ennek van értelme?
Miért ne lenne?
Az érzések nem mindig logikusak vagy következetesek.
Nem!
Mit… Az ki van zárva!
A rohadék elbánt Seok-ryuval. Utálom. Nem akarom, hogy visszamenjen Amerikába!
Hát… én sem akarom…
Adok neked hallevest.
Felfrissülsz tőle.
KOREAI ÉTELMESTER GYAKORLATOK
JIJIM NUREUMJEOK
Choisseung meg sem kóstolta.
Seok-ryu!
- Anya, nem tudsz kopogni? - Hova mész?
Dolgom van.
Ilyen ruhában?
Aha. Miért?
Öltözz át! Vegyél fel mást!
Miért? Nem akarok.
Még megszólnak a szomszédok!
Mindig kinyúlt pólóban és papucsban flangálsz.
Üvölt rólad, hogy munkanélküli vagy.
- Mert az vagyok. - Te lány!
Vegyek fel ruhát?
Ez szép. Ruha.
Ki jár ilyen cuccban errefelé?
Te. Nézd meg, milyen karikás a szemed! És miért ilyen színtelen a szád?
- Megmosakodtál egyáltalán? - Ez komoly?
Nézz rám!
Olyan élettelen vagy.
Öregszel?
Sminkeld ki magad!
Mi bajod?
Egy kis pirosító.
Piros rúzs.
Mi ütött belé hirtelen?
Ki megy főzőtanfolyamra így?
Nagyon szép vagy ma.
MEGYEK MONDANI AKAROK VALAMIT
Össze kell ütni a köveket, ha szikrát akarsz csiholni.
Szerintem anya kavar valamit.
Tessék?
Semmi.
Mit keresel itt?
Megmondtam, hogy ne gyere ide!
Mondtam, hogy érted jöttem.
Újra találkozunk.
Szállj fel!
- Mi? - Nem tanfolyamra mész?
Elkésel.
Tényleg.
Seok-ryu!
Kapaszkodj!
Hát ez a bicaj?
A Föld beteg.
Környezetkímélő megoldás egy építésznek, aki aggódik
a klímaválság és az üvegházhatás miatt.
A plusz súly miatt edzésnek is jó.
Te mondtad, hogy üljek fel.
Mi ez a ruha? Nem illik hozzád.
- És mi van az arcodon? - Hé!
Ha a pirosítóra célzol,
közlöm, hogy ez barackvirág, az év színe.
De neked mondhatom!
Szerintem arra számítottál, hogy összefutsz vele,
azért öltöztél így ki.
Ez nem igaz!
Anya erőltette.
Többet nem eszem meg, amit főz.
Nem hallom. Mit mondtál?
Azt, hogy ronda vagy.
Most sem hallom. Mondd még egyszer!
Ronda vagy…
Hé! Ez veszélyes! Elesünk!
Akkor ne szólj be!
Jesszus, nem normális!
- Tegnap… - Amit tegnap…
- Mondd! - Nem, előbb te!
Nem, mondd te!
Mit mondott tegnap este?
Tessék?
Nem unalmában ugrott át Amerikából.
Biztos volt oka, hogy idejött.
Ne mondd, hogy…
- Vissza akar szerezni? - Mi?
Hát…
Szóval igen.
Mi az? Elgyengültél, mert ezt mondta?
Nem csoda.
Biztos jó volt újra látni ennyi idő után.
Figyelj, te csak így tudsz beszélni?
De igaz. Nem csak randizgattatok.
Jegyesek voltatok.
Seung-hyo!
De akkor is,
hogy gyengülhettél el ettől?
Nincs semmi önbecslésed?
Állj meg!
Mondom, állj meg!
Francba!
Te mondtad.
Bunkó!
Na!
Mi a baj? Valamit rosszul csináltam?
Nem.
Ma tele vagy energiával.
- Menni fog. - Menni fog.
- Szia! Kérsz kávét? - Csináljak neked?
Délután megbeszélés a Misom-projektről!
Átnézzük a csoszon-dongi kávézó terveit is.
És lassan kezdjük a Greip nagyáruházát,
úgyhogy készüljetek!
Na-yun, mi az a fehér folt a hátán? Valami szellem?
Alapozó.
A 21-es árnyalat.
Vagyis 19-es?
Smink? Akkor biztos szenvedélyesen indult a napja.
Annyira, hogy az ölelés nyoma látszik a hátán!
Ismerősek ezek az arcvonások.
Ki az? Ne már! Tae-hui volt?
Rólam beszéltek?
Aha. Vagyis nem.
- Micsoda? - Nem ő.
Nem? Akkor ki?
Egyértelmű.
- Jesszus! - Kicsoda?
- Mi a baj? - Hogy? Hát…
Nem te voltál.
- Én? - Nem.
Várj, ki az?
Ez meg mi volt?
FRESCO KOREA AZ IDŐ HŐFOKA - ONGGI VÍZFORRALÓ
Mit csinálsz?
Botox, hogy ne ráncold a szemöldököd.
Csak erősen koncentráltam.
Biztos csak ezért?
Nem más miatt?
Ki akarod húzni belőlem?
Lebuktam.
Nem kávéskannáról volt szó?
Itt „vízforraló” van.
Igen, megváltoztattam. Beszéltem a projekt menedzserrel is.
Nekem nem mondtad. Miért változtattad meg?
Nincs romantika, ha magas hőfokon ég a szenvedély.
Gyújtsunk be alá, és szép lassan forraljuk fel a vizet.
Fontos, hogy szánjuk rá az időt.
Mint az ongginál?
Mint a szerelemnél.
A húszas éveimben
arra vágytam, hogy magas hőfokon égjen a kapcsolat.
De most a szívmelengető és finom dolgokra akarok koncentrálni.
Lassan és jó sokáig.
Nagyon megváltoztál.
Miattad.
Vagyis inkább neked köszönhetően.
Nem ijedj meg! Nem foglak felelősségre vonni érte.
Várjunk, és majd meglátjuk.
A szívemre hallgatok. Te hallgass a tiédre!
Seok-ryu pedig az övére fog hallgatni.
Ez most hogy jön ide?
Mindenen rögtön felhúzod magad.
Hova lett az én laza, nyugodt volt pasim?
Ha meghallod Seok-ryu nevét, egyből kamasz fiúvá változol.
Nem erről van szó.
- Csak folyton eltérsz a tárgytól, és… - Nagyon erőlködsz.
De azért aranyos.
Yeon-du!
Apu!
Megint kivetted a délutánt?
Igen. Reggel hőemelkedésed volt. Menjünk előbb haza, hogy pihenj!
Hihetetlen.
Mit fog gondolni rólam a céged, ha így viselkedsz?
Tessék?
Gyámoltalan kisgyereknek néznek,
aki folyton sír apuci után.
Yeon-du, a szabadság a munkavállalók alapvető joga.
Tudod, hogy közéleti újságíró vagyok.
Ha nem tisztelik a jogaimat,
bárki is legyen, szembeszállok vele.
Apu!
Ne rúgasd ki magad, míg egyetemre nem megyek.
Oké.
Várj meg!
Viszlát!
Miért mindig én veszítek folyton, és fizetem az ebédet?
Ácsi! Megbundázzák a hátam mögött?
Ez az enyém.
Be van rúgva?
Pillanat!
Uram!
Szívmegállás.
- Valaki hívjon mentőt! - Máris!
Halló? A Hjelung Óvoda előtt vagyok.
Egy autó nekiment egy oszlopnak.
Tud adni egy kalapácsot?
Van, de azt hiszem, a sofőr elájult.
Igen, értem.
Menjen hátrébb!
Uram!
Egy, kettő, három, négy, öt, hat, hét, nyolc, kilenc, tíz,
11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18.
Jól van? Ne álljon fel!
Maradjon fekve!
Tudom, kényelmetlen, de oldalra fordítom.
Jó.
Nem lesz semmi baj.
Jae-suk! Mit keresel?
- A napszemüvegemet. - Mit?
Az előbb még rajtam volt.
Jó ég! Kapj a fejedhez!
Jesszusom! Ilyen nincs!
Nem az orrom előtt volt. Hanem a fejemen.
Jaj, öregszem? Miért vagyok újabban ilyen feledékeny?
Ne is mondd!
Tegnap a postára mentem feladni egy csomagot.
Bezártam, eljöttem, a dobozt meg ott hagytam.
- Istenem! De szomorú! - Mi bajod?
Már nem bízom magamban.
Néha nem jutnak eszembe a szavak.
Keverem a mikrót a hűtővel.
Dong-jint Seok-ryunak hívom.
Van ez a gasztrodia gyökérkivonat, ami állítólag az ég ajándéka.
Neurotranszmitterek vannak benne,
jó a vérkeringésre és demencia ellen.
- Tényleg? - Próbáld ki!
- Adj egyet! - Új kivonat?
Ne higgyetek ezekben. Bontsd fel nekem!
- Bontsam fel? Jó. - Igen.
Jegyzeteljetek, ha a demencia miatt aggódtok.
- Jegyzeteljünk? - És olvassatok.
Oké. Tessék.
Még mindig nem szoktál le erről?
- Miről? - Miről?
Egy napot se bírsz ki, hogy ne vágj fel.
- Na! - Mi bajod?
A legjobb barátnők vagytok, de nagyon durva, mikor vitatkoztok.
Igen, Mi-suk.
Ingerült vagy, mert itt van Seok-ryu vőlegénye.
Ne hisztizz, és ne rajtunk töltsd ki!
Honnan tudjátok?
Dong-jintől. Reggel mondta a konditeremben.
Kinyírom azt a kölköt!
- Hé! - Ebben a városban nincs titok.
Hallom, könyörgött, hogy Seok-ryu menjen vissza hozzá.
Érthető.
- Nagyon szép lány! - Így van.
Seok-ryu pont úgy néz ki, mint te fiatalon.
Tényleg hasonlít rám.
Igen, minden fiúnak ő tetszett a gimiben.
- Így van. - Te is emlékszel, ugye?
Nem tudom. Nem emlékszem.
Mi van?
Igen. Ilyen voltál régen.
- Aha. - Mi-suk nagyon szép volt.
Nagyon szép.
Seok-ryu is népszerű. Nem esett messze az alma a fájától.
Ne fogadd vissza, akárhogy könyörög!
- Egy aljas szemét! - Igen.
Azért annyira nem rossz.
De igen! Megalázta, mert felbontotta az eljegyzést!
Így van!
Ha péppé zúznád, az se volna elég büntetés!
Hogyhogy „péppé zúznám”?
A vejem nem valami gyógynövény!
Milyen gonoszak vagytok!
- Hagyjuk! - Na!
- Nem úgy értettem, Mi-suk! - Jaj!
- Mi a francot mondjunk erre? - Esküszöm.
Klimaxos.
- Hangulatingadozás. - Mind azok vagyunk.
- Nagyon nehéz. - A gránátalmalé jó rá.
- Nyisd ki nekem! - Pillanat. Mi-suk!
Nem tudja túltenni magát rajta.
- Ne idd ezt! - Hagyd békén!
Seok-ryu!
Várj…
Hyeon-jun, mi a baj? Jól vagy? Megsérültél?
Jól vagy?
Bedőltél.
- Sokkal jobban megy a színészkedés, mi? - Mi a franc ez?
Bocsánat.
De különben nem fordultál volna meg.
Seok-ryu,
nagyon elrontottam.
Tudom, hogy nem voltam elég jó neked.
Megértőbbnek kellett volna lennem.
Nem csináltál rosszul semmit.
Tudom, hogy igyekeztél.
Összecsaptak felettem a hullámok. Csak magammal foglalkoztam.
Nem tehettél mást…
Mennem kell.
Együnk valamit!
Ha ez az utolsó, úgy is jó. Most az egyszer.
Együnk valamit együtt!
Dan-ho?
Yeon-du!
Azt mondta, adni szeretne valamit.
Tessék!
Hajolj le egy kicsit!
Így?
Nem csíp?
Nem, egyáltalán nem. Inkább melegnek érzem.
Az nem jó. Akkor bacik vannak benne.
- Pillanat. - Oké.
Kész.
Nahát, Yeon-du!
Seperc alatt jobban leszek a kenőcsödtől.
Köszönöm.
- Figyelj! - Igen?
Ma nagyon menő voltál!
Bár nem lőttél hálót a kezedről,
sokkal menőbb voltál, mint Pókember.
Tényleg?
Ez nagyon sok erőt ad nekem. Köszönöm.
Gyere velünk, ha végeztél! Hazaviszünk.
Mit gondolsz? Menjek?
Menjünk!
Nincs meleged?
Yeon-du megfázott, nem tudom bekapcsolni a klímát.
Nem baj.
De szerintem meleged van.
Egy kicsit.
- Nem baj, ha leveszem a zakómat? - Nem hát, nem is kell megkérdezned.
Szerintem Yeon-du ma a legnagyobb rajongód lett.
Végre! Végre sikerült.
Ezt nem is veszem le holnapig.
Sokszor megsérülsz így?
Nem sokszor. Csak néha.
Mert mindenféle baleset történik.
Nem szoktál megijedni?
Például attól, ami ma történt?
Dehogy. Az ilyesmitől nem ijedek meg.
Inkább mástól félek.
„Mi lesz, ha nem tudom megmenteni a beteget?”
„Mi lesz, ha későn érek oda, és nem tudok segíteni rajta?”
Nagyon bátor vagy. Csodállak.
Csak azért fényezel, amit mondtam.
De igaz.
A mai után rájöttem, hogy nem kell messzire mennünk a hősökért.
Itt vannak közöttünk.
Csak a munkámat végeztem.
De én tényleg láttam egy igazi hőst.
- Tényleg? - Igen.
- Ki volt az? - Hát…
Egyszer egy kisgyerekkel rohantunk a kórházba.
- Értem. - De óriási dugó volt.
Nem tudtunk egy tapodtat sem haladni.
Akkor valaki kiszállt a kocsijából,
és arrébb küldte a kocsikat, hogy elférjünk.
Olyan volt, mint egy szuperhős.
Úgy éreztem, megtaláltam álmaim férfiját.
Nem tudom, ki volt, de Lapályembernek hívom.
Lapályembernek?
Igen, mert egy tök vicces póló volt rajta.
„Imádlak titeket, lapályok!” felirattal.
Jól vagy?
- Ne haragudj! - A lámpa váltott…
IMÁDLAK TITEKET, LAPÁLYOK!
Dan-ho, honnan van ez a póló?
Hát… egy tudósításon dolgoztam, és találkoztam
egy csapat környezetvédővel, a Lapály Őrangyalokkal. Ők adták.
Lapály Őrangyalok?
Igen.
Jóságos ég!
Akkor lehet, hogy ismered!
Ki van abban a csoportban?
Nem tudom. Főleg idősebb emberek.
Nem ők. Fiatal pasik.
Nem láttam az arcát, de olyan idős lehet, mint mi.
Azt hiszem, magas volt…
mint te…
Jó éjt!
Várj…
Mi van? Miért jössz utánam?
Szeretnék adni valamit.
Pillanat.
Szóval…
Ez komoly?
Miért van ennyi gyógyszer a táskádban?
Neked hoztam.
A patikus mondta,
hogy minden gyógyulási szakaszban más kell.
Ez gyulladásgátló.
Ez megakadályozza a hegesedést.
Ez sebekre való.
Kérlek, ne sérülj meg többet!
Be kell állnom a kocsival.
Az újságíró a Lapályember.
Mi ez?
Miért dübörög a szívem?
Mi ez, egy dob, vagy mi?
TÖKÉLETES EGYEZÉS
Tudtam!
A sápadt, nyomott arcvonások.
Tuti, hogy Seok-ryu.
Tudtam, hogy ez lesz!
Az elejétől fogva ettől féltem! Francba!
- Mit csinál? - Kisasszony.
Maga nem gepárd.
És persze nem is puma vagy jaguár.
Mit akar ezzel?
Embereknek való sebességet állítson be.
Nem kértem személyi edzőt.
Épp az edzés közepén tartok, elmenne, kérem?
Feszélyez a jelenléte.
Ilyen tempóval tönkre vágja a gépet meg magát is.
Ne aggódjon! Hagyjon békén!
Mit csináljak?
Nem engedhetem.
Mi a francot csinál?
Ez ideális magának.
Ilyen sebességgel rögtön sprintelhet is a Serengetibe.
- Mi ütött magába? - Az utat figyelje!
Oké, rajta!
Nézze, zebrák!
A sorozatomat nézem.
Miért kell a tévé elé állnod?
A mai csak véletlen volt, ugye?
Hyeon-jun idejött, és neked pont akkor kellett kiöltöztetned.
Mindig bekenem a sarkam, akkor miért ilyen száraz?
Nézd meg! Témát váltottál.
Tök átlátszó, mivel próbálkozol.
Ne csináld ezt! Nem változtat semmin.
Ez nem jó. Menjünk el holnap szaunába!
- Én nem megyek. - Miért? Pedig jó.
Ázunk a meleg vízben és hámlasztunk.
Már évek óta nem hámlasztottál, igaz?
- Pfuj! Nem is értelek. - A bőrradír elintézi, tudod?
Mi a jó abban, hogy ledörgölöd a húsod?
De főleg utálok másokkal együtt fürdeni.
- Miért? - Kínos.
Miért üldögéljek pucéran idegenek közt?
Na és aztán? Csak nők vannak ott.
Plusz a lányom vagy.
Ez egy jó program anyáddal, nem?
Mikor kicsi voltam, elment,
de most már önálló, független emberek vagyunk.
Még mindig ilyen régimódi a felfogásod?
Ja, régimódi vagyok a 80-as évekből.
Te meg modern és disztingvált. Jó neked!
Milyen disztingvált tőled.
Biztos jó lehet.
Ne már!
- Miért császkálsz az utcán késő este? - Egy kutya csahol?
Te nem nézel híradót? A világ ijesztő hely.
Valaki a helyi adót hallgatja?
Zeng az egész környék.
Hagyjuk! Jó, csinálj, amit akarsz!
Normális vagy? A frászt hoztad rám!
- Ne üvölts! Sokan laknak errefelé. - Kit érdekel?
Mi a fenéért követsz és hozod rám a szívbajt?
Miért kezdtél el hirtelen futni?
Mert azt hittem, hogy valaki követ.
Miért nem szóltál?
Miért nem néztél hátra? Csak mentél leszegett fejjel.
Kiabálnod kellett volna, hogy te vagy az.
Neked meg megnézni, mielőtt rohanni kezdesz.
Jesszus.
Szerintem ez a mi bajunk.
Kamuzunk, kifogásokat keresünk, egymást hibáztatjuk.
Nem mondjuk ki, amit kéne,
ezért körbe-körbe járunk, és végül összeveszünk,
mint a múltkor.
Amit mondani akartam…
nem ez volt.
Válaszolni akartam.
Aznap,
mikor megkérdezted, hogy értem.
Hagyd abba! Az agyamra mész!
Régen és most is, folyton ezt csinálod…
és úgy érzem…
hogy meg fogok őrülni miattad!
- Úgy értettem… - Ne!
Figyelj…
most…
egy csomó hibaüzenet villog a fejemben.
Túl van terhelve és lefagyott, nem tudok új infót feldolgozni.
Úgyhogy majd máskor.
Mondd el máskor!
- Mikor? - Majd.
Most eléggé összejött minden nekem.
Hyeon-jun miatt?
Nem miatta.
Egy csomó más dolog.
Jó, oké.
Akkor várok a válasszal.
Elhalasztom, míg megszűnnek a hibaüzeneteid.
Várok, míg már nem jön össze minden.
- Choisseung, én… - Máskor.
Te is máskor mondd el!
De kérdeznék valamit.
Találkozol még azzal a rohadékkal?
Nem, nem tervezem.
Komolyan?
Akkor jó.
Azt hiszem, mára eleget sétáltunk és futottunk.
Menjünk haza!
Oké.
Menj csak előre!
Most biztos én leszek mögötted,
nem kell hátranézned.
Ne félj!
SZÜLINAPOM MA
- Hova mész? - Baleset történt.
Reggel 17 autó rohant egymásba.
Tényleg?
Akkor mikor érsz haza…
Seung-hyo!
Biztos korán elment.
Úton vagyok. Mindjárt ott leszek.
Mi a baj?
Miért hívtál fel hajnalban…
Azt akartam, hogy te lásd először. Az első prototípusunk.
Azt mondtad, egy nagy dolog miatt hívsz. Ez az?
Ez nagy dolog. Nagyon szép lett.
Igen, tényleg szép.
Olyan hasas, mint egy onggi.
A csőre, mint egy hagyományos tetőeresz.
Te javasoltad az íves koreai formatervezést.
Nem szép? Nem olyan, mint a rajzaid?
De, mondtam, hogy szép.
Újabban dicséretre vágysz?
Nem.
Csak tőled. Ki vagyok éhezve rá.
Maradjunk szakmai síkon.
Sok ilyen törött edényed van?
Persze.
És nem azért, mert ügyetlen vagy?
Na ide figyeljen, építész úr!
Mindig minden terv szerint megy az építkezésen, mert te tervezted?
Okos válasz egy hülye kérdésre.
Bármilyen óvatosan formázom az agyagot,
nem tudhatjuk, milyen lesz égetés után.
Vajon tökéletes formájú edény sül ki belőle?
Vagy megreped és darabokra törik?
Nem tudjuk, míg a kemencébe nem kerül.
Ez egy remek idézet lenne, nem?
Nemcsak szép vagyok és az onggi mestere, hanem ékesszóló is.
Kiválóan fényezed magad, nem szorulsz az én dicséretemre.
Mégis ki vagyok éhezve rá.
Együnk valami finomat Szöulban!
Megyek, átöltözöm.
- Jó napot! - Nagykövet asszony!
Bent van az államtitkár úr? Együtt ebédelünk.
Sajnos nincs itt, a miniszter hívatta reggel.
Jó ég! Mondta, hogy szóljak önnek.
Eltart egy darabig, és kéri, hogy tegyék át máskorra.
Valóban? Rendben.
Kellemes napot!
- Önnek is. - Köszönöm.
Mit csináltok este?
LEVENDULA
Kérlek, ne sérülj meg többet!
Mi ez?
Miért dübörög a szívem? Ne már!
Miért ver gyorsabban?
Most meg miért ver összevissza?
Miért mormogsz magadban?
- Azt hittem, van itt valaki. - Nem, senki.
Mo-eum, miért ilyen piros az arcod?
- Piros? - Igen.
- Lázas vagy? - Nem.
Biztos nem fertőződött el a seb?
Biztos. Nem attól.
Túl sok kenőcsöt kentem rá.
Jól van, menjünk!
Menjünk!
MENTŐSÖK MUNKAKÖRÜLMÉNYEI A TEREPEN
NŐ A TÁMADÁSOK SZÁMA
Mit nézel ilyen komoran?
Yeong-in, tudtad, hogy a tűzoltók és a mentők csaknem 14%-a szenved
poszttraumás stressz-szindrómától, depressziótól vagy alvászavartól?
Nem csoda.
A munkájuk miatt az átlagnál sokkal nagyobb veszélynek vannak kitéve.
Évente 300 mentőst támadnak meg.
A legtöbb elkövető megússza a büntetést, mert részeg.
Dan-ho, hirtelen nagyon érdekelnek a tűzoltók.
Ismerek egy mentőst.
Láttam, hogy őt is megtámadták.
És azt is, hogy másokért kockáztatta az életét.
Szóval erről akarsz írni?
Tessék?
Adj bele mindent, oké?
Sok sikert!
Lehet, hogy írunk valamiről,
de csak akkor értjük meg igazán, ha meg is tapasztaljuk.
Akkor lesz igazán a tiéd a cikk, ha te magad is megéled.
Nem tudtam, hogy ilyen nehéz a dolgozó anyák élete.
- Ma felhívtak az iskolából. - Yeong-in, eszembe jutott egy új téma!
Megbocsátasz… mennem kell.
Nem tudom, mitől, de visszatért a szemébe a csillogás.
Igen!
Ez a hely nagyon jó. Az étel kiváló és szép a kilátás.
- Helló! - Helló!
Seok-ryu, mi is enni jöttünk. Fura, hogy itt futunk össze.
Tudom.
Örülök, hogy látlak.
Látom, te sem vagy egyedül.
Szerintem jobb lesz, ha nem itt ülünk le.
Kérnek másik asztalt?
- Igen. - Nem. Jó lesz. Ideülünk.
- Üljünk le! - Jó.
Na, milyen? Jó?
Igen, jó.
Örülök. Belefektettem némi energiát. Jó rég volt az utolsó randink.
Kíváncsi vagyok valamire.
Ebben mi van?
A japchae, amit főztem.
Főzőtanfolyamra járok.
Ha főzésről van szó, profi vagy, te is taníthatnád.
Koreai ételmester oklevelet akarok szerezni.
Hogy meglegyen a szakmai végzettségem.
Tényleg? Szuper!
De elég lesz a főzőtanfolyam?
Nem kell hozzá főiskola?
Az Amerikai Kulináris Intézet jó suli. Kaliforniában van a kampuszuk.
Nem tudom.
Biztos drága a tandíj.
Még nem gondolkoztam ennyire előre.
Nem kell rohanni.
De megkóstolhatom a japchaédat?
Hogy? Szerintem nem lehet behozott ételt enni.
Elnézést!
Lehetne egy kérésem?
Ezt egy kedves ismerősöm készítette.
Tudom, hogy az előírásokba ütközik, de megkóstolhatnám?
Nem szoktuk megengedni, de igen. Csak gyorsan, ha lehet.
Köszönöm.
A barátja nagyon romantikus.
Ez nagyon jó.
Még sosem ettem finomabb japchaét.
Kérjek egy másik kést?
Nem. Kicsit rágós a steak.
A Fresco beszélne velünk a jövő héten. Lesz rá időd?
- Ha nem lenne, akkor is szakítanék. - Jó.
Emlékszel Hye-wonra a szerződés-aláírásról?
Kérdezte, hogy mi van köztünk.
Azt mondtam, a pasim voltál, de még mindig jóban vagyunk.
Miért találsz ki ilyeneket?
Úgy láttam, érdekled, és elejét vettem a dolognak.
A következő míting előtt helyesbíts!
És ne hazudj többet ilyeneket!
A hazugságot gyűlölöm a legjobban a világon.
Az ígéret be nem tartása is egyfajta hazugság.
Tessék?
Ha azt mondod, nem találkozol valakivel, aztán mégis.
Jól vagy?
Igyál vizet!
Jobban meg kéne rágnod az ételt.
Semmi baj. Csak félrenyeltem.
Még azt hiszik, nagy baj van.
Nekem ez nagy baj.
A legapróbb dolgok is zavarnak.
És vigyázni akarok rád.
Ahogy régen, ez nem változott most sem.
Ki kell mennem a mosdóba.
Jó.
Azt mondtad, nem találkozol vele.
Mi közöd hozzá?
- Még te beszélsz? - Tae-huira célzol?
- Tudod, hogy közös projekten dolgozunk. - Ja.
Eljöttetek egy szállodába dolgozni.
Szuper üzletember vagy.
És te? Ebédelsz valakivel, akihez semmi közöd.
Itt vagy, Seok-ryu?
El akartam köszönni.
Tőlem?
Fizetéskor vettem bort elvitelre.
Ez a tiéd.
Köszönöm, nem kérem. Nem iszom bort.
Vidd csak el!
Akkor add a párodnak.
Nem a párom.
Elnézést.
Bárki a párodnak nézné.
Akkor elviszem.
Menjünk.
Tudtam, hogy jó lesz, de nem gondoltam, hogy ennyire.
- Miről beszélsz? - A „szerelmi négyzet” újdonság nekem.
Úgy tűnt, az a pasi közel áll Seok-ryuhoz.
Ne haragudj az előbbiért!
Nem tudtál rendesen enni miattam.
Nem volt olyan vészes.
A pasinak, aki szemben ült velem, a tarkóján volt a szeme.
Minden idegszálával valaki másra figyelt.
De elfogadom a bocsánatkérést.
Mert ettől még jobb fejnek tűnök.
Még egyszer elnézést!
Pillanat!
Tessék, Choi Seung-hyo.
Furán éreztem magam.
A japchaéd nagyon finom volt.
Egy asztalnál ültünk, és együtt ettünk.
Olyan volt, mint régen.
Legközelebb meghívlak valami még jobbra.
Hyeon-jun?
Nem lesz legközelebb.
Egyszeri eset volt.
Ezért egyeztem bele.
Akkor mondjuk, most ettünk utoljára steaket.
Legközelebb együnk tésztát utoljára?
Aztán doenjangot utoljára, aztán kimchi-ragut utoljára.
Hyeon-jun!
Hagyd abba!
Ne csináljuk ezt!
Seok-ryu!
Kitennél a legközelebbi megállónál?
LEVENDULA JAE-SUK, IN-SUK
Mindenki milyen gyorsan válaszol.
Végre rájöttek, hogy milyen nap van ma?
Vészhelyzet!
Fagyasztott rákot rendeltem az irodába.
De eljöttem és ottfelejtettem.
Meg fog romlani. Be tudná tenni valaki a hűtőbe?
Jesszus, nem tudok segíteni! Bocsi!
A családdal vacsorázom.
Nekem is dolgom van, nem tudok menni.
Ha Hye-suk nem dolgozik, nem tud elmenni?
Ez most komoly?
Mit képzelnek?
Az olvadó jég fontosabb, mint a barátnőtök szülinapja?
Én bemegyek.
HJELUNG INGATLANIRODA
De miért kérnek meg ilyesmire?
Miért ilyen nehéz ez? Jesszus.
Jó ég!
A francba!
Boldog szülinapot!
Hé, mi van itt?
Boldog szülinapot!
Nahát!
A frászt hoztátok rám!
Boldog szülinapot, Hye-suk!
Boldog szülinapot!
Hé, fújd el a gyertyát!
De előbb kívánj valamit!
Nagyon szidtalak benneteket. Bocsi!
Meglepetés! Meglepődtél, nem?
Nagyon ki akartam próbálni!
Csak a tévében láttam ilyet. Ez az első!
Olyan gyerekes. Te nem szereted…
Hát, úgy látom, mégis tetszik neki. Imádja.
Jó ég, ki hitte volna, hogy megérjük a napot, mikor Hye-suk sírva fakad!
Tudom.
Hé, Jégkirálynő!
Csak 60 év kellett, de végre felolvadt a szíved.
Mert túl sok gyertya van rajta.
Ki nem tudja, hány éves vagyok?
Nem a koreai életkorod szerint. Egyet kivettünk.
Tényleg?
- Mi van? - Ki az?
Seung-hyo.
Boldog szülinapot, anya!
Korán eljöttem, nem tudtam gratulálni.
Jó lehet.
- Az. Imádom. - És a férjed?
- Meglepett valamivel? - A szülinap nem nagy ügy.
Korán elment reggel. Vészhelyzet volt.
Nagyon elfoglalt ember.
- Vágjuk fel a tortát? - Igen, kóstoljuk meg!
Ez zöld teás cukormáz?
Nem. Ürmös.
Jaj, de unom már!
Már nem Suk nővérek vagyunk! Minek hozod fel újra?
Az üröm jó tesz az egészségnek.
Hozz tányérokat, Jae-suk!
Oké, van villa?
- Nincs, az is kell. - Hozz mindent!
Van gyöngyvirágjuk?
Jó estét!
Van gyöngyvirágjuk?
Gyöngyvirágot szeretnék.
Köszönöm, fiam!
Tanárnő!
Tudta, hogy itt vagyok?
A többi tanár mondta.
Azt mondták, egy hihetetlenül jóképű fiatalember van az uszodában.
Azt hittem, vízi tündér, ezért idejöttem.
Gratulálok a tervezői versenyhez!
Köszönöm. Meglepett, mikor felhívtak.
Hogyhogy? Téged illet.
Ez a hely különleges neked.
Az.
Mondtad már Seok-ryunak?
- Még nem. - Mondd el neki gyorsan! Örülni fog.
Nem fog emlékezni rá.
Dehogyisnem.
Pár napja felhívott, hogy megvan-e már az eredmény.
Jó napot, tanárnő! Seok-ryu vagyok.
Megvan Choisseung tervezői versenyének az eredménye?
Még nincs?
Értem. Ne haragudjon, hogy folyton hívogatom!
Most már megvan?
OKTATÁSI MINISZTÉRIUM
HIRDETMÉNYEK
Mi tart ilyen sokáig?
Halló!
Megvan már a Hjelung Gimi tornaterem- átépítési tervező verseny eredménye?
Igen, Hjelung Gimnázium.
Még nincsenek?
Rendben, köszönöm.
Azt hitte, hamarabb kiderül.
Többször is felhívott.
Most megyek.
Magadra hagylak egy kicsit a medencével.
Egy új jövőt kell alkotnod.
Legyen szép búcsú a múlttól.
Sok sikert, Seung-hyo!
Szia!
Bármilyen óvatosan formázom az agyagot,
nem tudhatjuk, milyen lesz égetés után.
Vajon tökéletes formájú edény sül ki belőle?
Vagy megreped és darabokra törik?
Nem tudjuk, míg a kemencébe nem kerül.
Seung-hyo,
mentsd meg magad a viszonzatlan szerelemtől!
Attól még én sem tudlak.
Volt egyszer egy sportoló a 200 méteres számban,
aki mindig beragadt a rajtnál.
De fáradhatatlan erőfeszítéssel kiküszöbölte.
Bár kissé elkésett vele,
azt mondanám, szedje össze a bátorságát, úgy, ahogy az az úszó.
CHOISSEUNG
Mi van?
- Hol vagy? - Nem mindegy neked?
Hol vagy?
Apa bisztrójában. Gyakorolok.
Várj meg ott! Odamegyek.
Mi van? Minek jöttél ide?
Ha visszatekintek, bőven lett volna alkalom, hogy elmondjam neki, mit érzek.
- Csíz! - Szívem, én is!
- Menj innen! - Oké.
- Gyerünk! Csíz! - Oké! Egy, kettő, három!
- Oké, most! - Menj arrébb egy kicsit!
Csináljunk egyet kettőnkről! Egyet rólunk!
Oké! Egy, kettő, három!
Seung-hyo, állj oda Seok-ryu mellé!
- Igen, menj! - Á, nem kell.
- Dehogynem! Gyere! - Igyekezz!
Mehet!
Egy, kettő, három!
Aznap, mikor leérettségiztünk, és végre felnőtté váltunk.
Nézni sem bírom!
- Hova mész ilyen ruhában? - Randira.
Csoportos randi a tesiszakosokkal.
Állítólag nagyon jól néznek ki.
Aznap, mikor édes volt a fagyi
és virágzott a cseresznyefa, és éretlen húszévesek voltunk.
Hova mész?
Amerikába. Megvan.
Felvettek a Berkkeley Egyetemre.
Teljes ösztöndíjjal! Eszméletlen, nem?
Emlékszel a barátnőmre, So-yunra?
Oda jelentkezett, és gondoltam, én is beadom a jelentkezésemet.
És nézd!
Felvettek.
Azt mondják, te Gangnamba mész a barátaid után, én meg Amerikába.
Komolyan azt hittem, hogy anya ellenezni fogja.
De azt mondta, hogy menjek.
És már eléggé várom is.
Most megyek először a tengerentúlra.
És most ülök először repülőre.
Még Csedzsun se jártam soha. Most meg Amerikába megyek!
Hihetetlen, nem?
Akkor este a sátorkocsmában, mikor elmondta, hogy elmegy Amerikába.
És…
ma este.
- Seok-ryu! - Figyelj, most…
Hallgass végig!
Nem halogatom tovább.
Azt mondtam, várok még,
de csak kifogás volt, hogy megértőnek tűnjek.
Hazudtam magamnak.
Félelemből. Mert féltem.
Szóval…
Az a helyzet…
Most elmondom.
Mikor azt mondtam, hogy megőrjítesz…
Hogy meg fogok őrülni miattad…
Úgy értettem…
hogy…
tetszel nekem.
A SZERELEM AZ IDŐZÍTÉSEN MÚLIK
EZ MÁR SZERELEM
SZERELEM A SZOMSZÉDBAN
Hogy nézek a szemébe holnap?
Nem alszik. Nem.
Ha előveszed a kést, akkor vágj is vele valamit!
- Hogyhogy nem póló van rajtad? - Nincs pólóm.
Beparfümözted magad?
Vagyis a válaszodnak nincs lejárati ideje?
Seung-hyo talán nem tudja,
de ő tetszett előbb nekem.
Szeretnék tisztázni minden félreértést.
Nem mindenki marad meg a közéleti rovatnál.
Taktikát váltottam.
Az „utoljára” nem vált be. Vissza az elejére.
Nem azért nem maradhatok Seok-ryu barátja,
mert nő.
Hanem, mert ő Seok-ryu.
A feliratot fordította: Kwaysser Erika