КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
А от мені цікаво.
Гіпотетично.
Припустимо, ти знову зможеш плавати.
Якби це сталося,
ти б залишився архітектором?
Угу.
Чесно?
Звісно.
А ти?
-Що? -Гіпотетично.
Припустимо, ти не звільнилася.
Якби ти могла повернутися в «Ґрейп»,
повернулася б?
Ні.
Ще одне.
Гіпотетично.
Припустимо, ти не розірвала заручини,
що б ти зробила?
Ні.
Я б не повернулася.
Тоді добре.
Отакої.
Серйозно? Може, тебе вбити прямо зараз?
Та годі!
Ой!
Добре! Я сказала, добре!
А навіщо ти носиш з собою весь цей одяг?
Я часто буваю у відрядженнях. Тримаю в машині змінний одяг.
Що? Чому ти так на мене дивишся?
Ти така низенька.
Ти образив мене трьома короткими словами. Такий жорстокий.
Такого розміру була твоя форма, коли ми перейшли в старші класи?
Я мала підгортати рукава вдвічі, а спідницю — втричі.
Боже, мама дійсно мала грандіозні мрії.
Думала, я стану високою, як модель.
Так, а насправді ти вийшла низенька.
Не дивись на мене зверхньо, коли таке кажеш.
Це мене бісить.
І до середніх класів я була вищою за тебе!
Так, Земля, мабуть, дуже тебе любила.
Певно, твоє тіло взяло на себе всю силу гравітації…
-Ти, мале… -Ну-ну! Не хочеш відкрити?
-Віддай мені. -Постав ногу.
Зараза.
Барабанний дріб!
І ми розпочинаємо церемонію відкриття капсули часу!
Трясця, ти будеш мені підігравати чи як? Я тут дуже стараюся!
Я вже дивився, тому не в захваті.
Зрадник.
Точно. Треба подзвонити й Моим.
Подзвониш їй потім, дурненька.
Твоя правда.
Я відкриваю.
Тут лише два листи.
Це твій? А де лист Моим?
Так, це дивно. Але чому?
-Це все, що було? -Не знаю. Я спершу подивився на твій.
Він випав у воду?
Тоді б ці теж намокли, дурненька.
Давай спочатку прочитаємо кожен свій.
Гаразд. Сором кожен подає собі сам.
ДО ПЕ СОКРЮ
Ого, я справді була смішною.
Скільки коштували всі ці наклейки?
Тоді я ще була примхливою юнкою.
Що значить «іноді я плачу»?
«Першою»? Я, мабуть, з'їхала з глузду.
Я казала, що прийти першою — єдиний наркотик, який я собі дозволяю.
Що це таке? Поглянь на цей шрифт. Схожий на ієрогліфи.
Соцмережі занапастили стількох людей.
-Ти закінчив? -Що?
-Що в твоєму? -Нічого особливого.
Дай почитати. Ти ж читав мій.
-Покажи й мені! -Кажу ж, нічого!
-Чому ти його ховаєш? -Що?
Ти мене там обзивав?
-Точно обзивав! -Зачекай!
Я тебе прикінчу!
Ану стій!
Синхьо! Стій!
Ти труп!
Ану повернися!
Повернися, кому кажу!
Гей! Ти, дурбелику!
Та щоб тобі. Я так втомилася.
Схоже, відчуваю присмак крові!
Що ж він там написав?
Чуєш?
Боже, який він прудкий.
Геть сил немає.
ЧЕРЕЗ ДЕСЯТЬ РОКІВ
ТИ ВЖЕ СКАЗАВ СОКРЮ ПРО СВОЇ ПОЧУТТЯ
У цей час ти, певно, вже розповів Сокрю про свої почуття, так?
Я, мабуть, з'їхав із глузду.
Розповів їй що?
Боже.
Я зараз збожеволію.
Я був малим. Примхливим підлітком. Я був сам не свій.
У мене були ті почуття.
Були, не заперечую.
Але все ж як я міг залишити такі докази?
Тоді мені на мить потьмарилося в голові. Я геть здурів.
Це в далекому минулому.
Ті почуття вже давно минули.
Зараз я нічого не відчуваю.
Я серйозно. У мене були такі почуття,
але вже нема.
Тут є «коли, де і як».
Я забула додати «що».
Моєї мрії й тут немає. Жодного натяку.
СЕРІЯ 4 МИНУЛИЙ ДОКОНАНИЙ
Що це таке? Що це за квіти замість сніданку?
А люди тільки їжею живляться?
Ми живемо ще й настроєм і романтикою.
Правда, гарні?
Це зовсім на тебе не схоже. Дай мені рису.
Гаразд!
І позич мені 300 000 вон.
Нащо тобі так багато?
У Кванмана помер батько.
Гроші на знак співчуття.
Ми не можемо стільки дати в теперішній ситуації.
-Дай лише 200 000 вон. -Він мій близький друг.
Це ж Кванман…
Він живе на Чеджу, тож я не поїду.
Маю хоч показати свою щирість.
Байдуже. Я не можу стільки дати. У мене немає грошей.
Тоді нащо ти купила ці дурні квіти, якщо ти на мілині?
Це мені Інсок купила!
Я навіть шпинат купувати боюся!
Хіба б я купила квіти?
Боже, дурні балачки.
А колись він рвав мені польові квіти з вулиці.
-І їсти не будеш? -Ні, не буду!
У мене немає грошей на їжу!
Ти вже йдеш?
Я щойно прийшов. Де Синхьо?
Він пішов на роботу.
-А ти кудись збираєшся? -На роботу.
Зараз? Твоя відпустка вже закінчилася?
Залишилося кілька днів. Я сьогодні ненадовго зайду.
Он як?
Як тільки я почую
гарну новину про те, коли я поїду,
я тобі скажу.
Не треба питати мене щоразу.
Я не це мав на увазі.
Я запізнююсь.
Мабуть…
вона знову скоро поїде.
Це був наїзд і втеча?
Не бачиш знак у мене на обличчі? Там написано: «Не займай мене».
Ні, там написано: «Моя пика запухла».
Іди собі.
-А ти куди йдеш? -У бібліотеку. А що?
Добре, бувай.
Що?
Тобі не цікаво навіщо?
-Можеш мене спитати! -Навіщо?
Я зроблю дивовижну штуку! Хочеш побачити?
ЕНЦИКЛОПЕДІЯ ПРОФЕСІЙ
Самодослідження. Відсьогодні я шукатиму свою мрію.
Ти її в книжці шукатимеш?
Навчання давалося мені легко.
Я трохи почитала наперед.
Як щодо парфумерії? Звучить класно.
Ні? Тоді…
Ремонт годинників! З ремісничим підходом.
Ні? Тоді…
Щось унікальне, як-от розведення жуків-оленів? Круто, правда?
Чи, може, відкрити антикварну крамницю?
Я якось бачила по телевізору шоу, там були круті шахісти.
Просто візьми і йди собі.
Я знаю, ти прийшла по халявну каву.
Це було очевидно? Ціни зараз дуже завищені.
Кухня тут дуже гарна.
Для працівників, але ніхто нею не користується.
Дивися, як блищить плита.
Я знаю. Вона новісінька.
Привіт, Синхьо!
Вітаю.
Пощипай мене за щоки.
Ні, це недоречно.
Не будь таким!
Це тому, що я не знаю, сплю я чи ні!
-Хочете, я пощипаю? -Ні, не треба!
Добре.
Так от, Синхьо.
Нам подзвонили з «Ґрейп»!
«Ґрейп» будує новий офіс у Сеулі.
Вони хочуть отримати проєкт від нас та «Архітектури Хавун».
«Хавун» — так, одна з п'яти великих фірм.
Але чому новачки, як ми?
Ти знаєш мого друга Чинкю?
Так, він працює в архітектурному бюро в США.
Так, те бюро часто працює з «Ґрейп»,
і цього разу вони займаються проєктом у Кореї.
Вони шукають місцеву компанію для співпраці, і він порекомендував нас!
Серйозно?
Так, із «Ґрейп» щойно надіслали мені електронного листа!
Схоже, мій страх перед англійською — невиліковна хвороба.
Можеш прочитати, Синхьо?
-Можу. -Треба написати відповідь.
-А це обов'язково? -Що?
Ти залишиш це в статусі «прочитано»?
Ти трохи знаєш англійську.
Ти подорожував у США, як був студентом.
Це було дуже давно.
Мої навички не бізнес-рівня.
Що ж нам тепер робити?
Наймемо перекладача?
У «Ґрейп» — світові стандарти.
Від висоти стелі до освітлення, усе має враховуватися в дизайні.
У «Ґрейп» складні процедури,
тому буде багато дискусій.
Важливими будуть комунікативні навички.
Цього листа надіслала Дженніфер.
Вона досить педантична.
Стривай!
Я чув, ти працювала в компанії в США.
У цій?
Так, це був «Ґрейп».
Нічого собі.
Сокрю, якщо в тебе є час, можеш нас врятувати?
-Що? -Скільки?
Скільки б коштувало найняти тебе на неповний робочий день?
Припини. Ти мене ганьбиш. Годі.
Вибач. Я трохи зайнята.
Мені дуже треба дещо знайти.
Так, вона дещо шукає.
І це терміново.
Будь ласочка.
Будь другом. Для нас це дуже важливо.
Мьону, я завтра запишуся на заняття з англійської. Я все зроблю.
Помовч, Синхьо.
Так, ти ж подруга Синхьо.
Не приплітай мене. За це не хвилюйся.
-Щось придумаємо. -Цить.
-Я згодна. -Що?
Сокрю.
Я вам допоможу.
-Підглядаєш? -Ой леле!
Я стежу за потенційними скандалами.
Наюн, не кажи мені.
«Чоловіки з жінками не дружать».
Ти з таких людей?
Міленіали і покоління Z, як ти, не можуть так мислити.
Пане Юн, для ясності, ви теж належите до цього покоління.
-Що? -Ви міленіал.
Ви народилися між початком 1980-х і початком 2000-х.
Та ти що?
Це означає, що ми в одній групі.
Виходить, я ще молодий.
Вам обов'язково було брати на роботу його подругу?
Дочка маминої подруги, а не подруга.
Це те саме!
Кричи на мене скільки влізе. Ми з тобою одного покоління.
Це не буде проблемою? Ти знову матимеш справу з «Ґрейп».
Це правда.
То чому погодилася допомогти?
Через мене?
Ясна річ.
О, вже 18:00. Ти не збираєшся додому?
У мене гора роботи.
Але повечеряти все одно треба.
На обід ти з'їв лише бутерброд.
Я не голодний.
Не пропускай їжу! Усе це для того, щоб вижити!
Іди, якщо й далі чіплятимешся. На сьогодні все.
Ні, не все.
-Що ти робиш? -Читаю комікси.
Це вдосконалена версія самодослідження.
«У цій книжці лише один головний герой».
Тут письменник і модель.
«Бути крутим — це єдина зброя тих, хто безсилий».
«Це баскетбол у школі Вонджон».
-Може, баскетбол? -Ти не вмієш грати в баскетбол.
Не як гравчиня. Я могла б тренувати.
Знову ти за своє.
-Агов! -Що?
У тебе класна робота? Вона вартує цілодобового голодування?
Я можу голодувати 72 години.
ВІЦЕМІНІСТР КВАК СЕХВАН
Ну як бути заступником міністра закордонних справ?
Сиди й пий свій чай.
Ерл Ґрей?
Був послом Великої Британії так довго, що й смаки змінилися.
Просто я вже старий. Від кави в мене болить живіт.
Ти знав?
Тебе звуть Коліном Фертом Міністерства закордонних справ.
А спочатку ти був більше схожий на Алена Делона.
Ти ображати мене прийшла?
Згадували обидва наші прізвища.
Але тільки я отримав роботу, то це помста?
Що ти таке кажеш?
Я не створена стирчати в офісі, як оце ти.
Я хочу подорожувати світом.
Так, тобі це пасує.
То куди ви мене пошлете цього разу, віцеміністре?
Я в Кореї вже майже два місяці.
Уже? Як швидко летить час.
Я вже місця собі не знаходжу.
Можна й у гірші країни. Відправ мене куди завгодно.
Я дуже старанно працюватиму до кінця свого терміну.
Так, пані. Я обговорю це з міністром.
Може, ходімо поїмо?
Так, звичайно.
Місок!
Сок!
Хьосок! Ох і важке воно. От удача. Підвези мене.
По продукти ходила?
Боже, для такої кухарки, як я, вічно одне й те саме. Ти вечеряла?
Ще ні.
Їдьмо до нас, поїси.
Пригощу папороттю. Твоєю улюбленою.
Та ні. Я тільки заважатиму.
Ще одна ложка на столі. Нікому ти не заважатимеш.
І чоловікові подзвони.
Він зайнятий. Нащо?
Твій чоловік не їсть удома?
Хай працює в піковий час! А не вдома сидить.
Боже, чому в мене так свербить у вусі?
Жінка знову обливає мене брудом?
То ви на вулиці.
Вітаю, пане професоре!
Я мав би бути там у піковий час,
але клієнтів немає.
Тоді можна мені щось замовити?
Удома їжі геть немає.
Звісно. Чому ви так сумно про це говорите? Заходьте.
Слухайте.
Хочете соджу?
Я не проти, але вам же треба працювати?
Нічого страшного. Я можу просто зачинитися раніше.
Дозвольте мені.
Це велика честь.
Найкращий професор медицини невідкладних станів у країні наливає мені соджу.
Ви дуже люб'язні.
У вас, мабуть, був сьогодні вільний час.
Ви завжди зайняті.
Теперішня молодь нікуди мене не кличе.
Певно, я вже старий.
Скористайтеся цим шансом, щоб відпочити. Про що вам турбуватися?
Після того падіння у вас були якісь інші симптоми?
Ні, жодного.
У мене все добре завдяки вам.
Але я постійно травмуюся.
Правда?
Моя дружина постійно в мене тицяє і попихає мною.
Щодня нова смертельна рана.
Якби ж я добре заробляв,
до мене б не ставилися з такою зневагою.
До речі, я дуже вам заздрю.
Даремно. Чого насправді варті гроші?
Такий зарозумілий…
Боже, я вас ненавиджу.
Це козли, в яких є…
Люди, які мають усе, завжди так кажуть.
Але ті, хто не має нічого, знають, наскільки важливі гроші.
Щоб здаватися щедрим, треба багато грошей.
Те ж саме, коли ви йдете купувати фрукти.
Коробка мандаринів за 5 000 вон
не зрівняється з величезними мандаринами за 10 000 чи 20 000 вон.
Я можу купувати тільки маленькі. Те саме з морозивом.
Я не можу купувати у відерцях. Мушу купувати по одному ескімо.
Найкраще таякі! Воно завжди апетитно виглядає.
Але замість цього я купую дешеве таякі.
Я вам заздрю.
Що?
Чому я ніколи не думав про те, щоб купити щось додому?
Це тому, що ви зайняті.
Краще вип'ємо.
Аякже.
Це ви, так? Парамедикиня Чон Моим?
Бите скло з річки Хан?
Стоп, рисові тістечка.
Так. Смачні були рисові тістечка?
Так, дуже.
Але як ви дізналися, що я там працюю? Я не назвала свого імені.
Я пошукав.
Я не з тих, хто забуває висловити вдячність.
Зрозуміло.
До речі…
-Ви живете неподалік? -Так.
Я нещодавно сюди переїхав.
-Я дуже радий вас бачити. -Справді?
Вибачте, ви ще довго триматиметеся за цю банку?
Думаю, це можна вирішити, якщо ви відпустите.
А щойно сказали, що не забуваєте висловити вдячність.
А самі не віддаєте мені цю банку?
Цей принцип закарбувався в мені навіки.
Але це вже інша справа.
Ви дуже наполегливі.
Як і моє ім'я. Кан Данхо.
Люди справді відповідають своїм іменам.
Так, добре. Пане Кан Данхо, я теж буду наполегливою.
Моя рука торкнулася цієї банки першою.
І це мій улюблений напій.
Він прохолодний і освіжає.
Так, як прогулянка лісом для смакових рецепторів.
З його допомогою я теж знімаю денну втому.
Я дуже люблю цей напій. Я п'ю його вже 20 років.
А я п'ю його вже 21 рік.
Моим?
Пане Кан?
Пане Чхве?
Дивно, що ви переїхали в наш район.
Я й гадки не мав, що знову ось так вас зустріну.
Ви справді репортер щоденної газети «Чину»?
-Не самозванець? -Він про мене писав.
-Хочеш подивитися? -Забудь.
Але ви знаєте Сонхьо і Моим.
Світ справді тісний.
Це доля, що ми так зустрілися, вип'ємо за це?
Так, непогана ідея.
Вип'ємо, дзуськи.
-Будьмо. -Будьмо.
Дякую, що віддали її мені.
Не скажу, що віддав.
Ви вхопили її й оплатили, поки я вітався з паном Чхве.
Чому у вас такі схожі смаки?
Ще й у дрібницях.
Хіба?
Ми вперше бачимося, але ви чомусь мені знайомі.
Я не була в Кореї десять років.
Це тому, що в мене гарне личко?
Не треба так говорити.
-Тебе поб'ють камінням. -Здохнути захотів?
-Що? -Ще й питаєш?
Овва.
Вибачте. Я, мабуть, помилився.
То ви всі друзі дитинства?
Так, можна й так сказати.
Точніше, дружили наші мами.
Подружки зі школи.
Ми з дитинства так тусувалися.
Чомусь тусуємося й досі.
Як мило.
Я завжди заздрив людям
з друзями-сусідами.
Де ви жили?
Що?
Та… Тут неподалік.
У мене є термінова справа. Мені час іти.
Що? Так раптово?
-Іншим разом. Вибачте. -Що?
-До зустрічі. -Що?
-Бувайте. -Що?
Це було так раптово.
Я щось не те сказав?
Підозріло.
Ти досі сумніваєшся в людях?
Чому він так терміново втік?
І не хотів відповідати на питання про те, де він жив.
Він не хотів говорити про особисте.
Щойно пригадала! Гей, Моим.
Ти пам'ятаєш, як ми закопували капсулу часу?
Угу.
Нещодавно ми її відкопали.
Угу.
Твого листа не було.
І все?
Я відкопала її тієї ночі. Мені було цікаво.
Трясця. Моим була справжньою зрадницею!
Пам'ятаєте, що ми писали?
Лист Сокрю не дуже здивував. Він був у твоєму стилі.
А от Синхьо…
Я не пам'ятаю.
Ви такі чесні!
Нарешті її відкрили через стільки років?
Так, але уявляєш, що Синхьо зробив?
Він прочитав мого, але не показує свого.
-Правда? -Так.
Алло?
Я збирався подзвонити тобі пізніше. Так.
Добре, що він не мріяв бути актором.
Моим пам'ятає, що я написав?
Не може бути. Це неможливо.
Вона не може пам'ятати. Прокляття.
Гаразд, щасливо дістатися додому.
Вони вернулися додому?
-Так. -Чудово.
Це була термінова скарга.
Розглядати скарги складно.
Молодець.
-Так. -Добре впорався.
Збираєшся вставати?
Боже.
Котра година?
Дев'ята ранку, дурнику.
Чому ти так пізно мене розбудила? Я маю збиратися на роботу!
Якщо ти так переживаєш за роботу, чому ж учора рано зачинився?
Що? Хто сказав?
Пані Кан бачила, як ти вештався.
Ненавиджу цей район. Треба переїжджати!
Тут повсюди шпигунки!
Тоді не скоюй злочинів.
Люба, як я вчора потрапив додому?
А я знаю?
-Вставай! -Ох вона й сердита.
Люба, можна я візьму вихідний?
Дурний волоцюга!
Я навіть здихатися його не можу!
Що це?
Я виснажений.
Що це за запах?
-Він від тебе -Припини.
Кинсіку.
-Пахне квітами. -Стань рівно.
Боже мій! Хто ти такий?
-Чекай… -Троянди.
-Троянди! -Кинсіку!
Це ж троянди!
-Ти схожа -Кинсіку!
-Не роби цього! -На троянду
Кинсіку!
Хвилинку!
-Коли -Ходімо додому.
-Ну ж бо. -Я кличу тебе
Гаразд.
Секундочку!
Коли я кличу тебе
Кинсіку?
Я назву тебе трояндою
Ну добре.
-Ходімо додому. -Я йду.
-Я вже йду. -Так.
Я йду. Я не піду додому!
Я не піду додому!
-Ти поранишся! -Я не піду додому.
-Кинсіку! -Я не піду додому!
Ти схожа на троянду
Кинсіку, йолопе ти!
Візьми себе в руки!
Пане?
Іди додому!
-Я піду додому. -Йди додому!
-Так, пане. -Припини.
-Гаразд. -Годі.
Марш.
-Іди! -Так, пане.
Пішли.
Додомцю.
-Не кричи на мене так. -Іди давай.
Я не піду додому, якщо ти кричатимеш!
Сьогодні тобі гаплик. Ану йди сюди!
Я так погладшав.
Моя дорогенька жіночка. Вона ніколи не говорить всерйоз.
Вона так мене кохає.
Гаряче! Чорт! Якого біса?
Що це в мене з руками?
Так боляче! Болить.
Кинсіку, ну ти даєш.
Коли ж він нарвав їх для мене? Я заради цього живу.
Я вже відправила концептуальний макет вам на електронну пошту.
Чому б нам не обговорити деталі особисто,
оскільки ви приїжджаєте в Корею на цих вихідних?
Так, і ще я надішлю вам точну дату й час зустрічі.
Чудово. Сподіваюся, це буде початком чогось значущого
тут, у прекрасному місті Сеул.
Я теж на це сподіваюся. Дякую.
Вам дякую.
Ого!
Коли ти тут, усе набагато простіше.
Усе йде гладко, як по маслу!
То он воно як, коли здобуваєш силу тисячі армій.
Не переборщи. Бракує щирості.
Навіщо ти так перекручуєш мої наміри?
Ти ж знаєш, що я кажу щиро, так?
Звичайно.
Певно, важко працювати з таким невдахою.
Ще й як.
Коли це ви так зблизилися?
Наша дружба почалася, коли ми стали стежити одне за одним.
Стежити одне за одним?
У соціальних мережах.
У нього багато підписників.
Іноземців теж багато.
Я рідко про це згадую.
Гей, мене знають у всьому світі.
Ти не говориш англійською.
У цьому світі
ми спілкуємося завдяки вподобанням, а не мові.
-Так. -Ми з Наюн теж стежимо одне за одним.
Ясно.
Але я думаю, що в неї є ще один приватний обліковий запис.
Вона фотографує їжу й робить селфі.
Але не писала вже кілька місяців.
Шкода вам казати,
але жоден працівник не хоче дружити зі своїм босом.
Я хотів створити компанію з рівністю й свободою, як ця.
Дуже шкода. До речі, чому ти пішла з «Ґрейп»?
Перепрошую?
Кажуть, що робота в «Ґрейп» найкраща в світі.
Влаштуватися в цю компанію — мрія кожного. То чому ж?
Він не здається, так?
-Будинок на одну сім'ю в Порйон-тоні? -Ага.
Я в минулому житті зруйнував йому будинок?
Чи спалив?
Ти зможеш.
Ти експерт у світі архітектури.
-Удачі. -Я зможу.
Добривечір, пане Кан. Ви їли…
Ви такі сердиті, що їсти не можете?
Певно, ви таки засмутилися.
Ти молодець.
Зрозуміло! Ви хотіли б поговорити з президентом Чхве Синхьо?
Так, зачекайте хвилинку.
Ти зможеш.
Вітаю, пане Кан. Це я.
Так, може, спробуйте спочатку заспокоїтися.
Ви можете пояснити все по черзі?
Заробляти на життя важко.
Я бачу ентузіазм,
але не знаю, чи результативно вони працюють.
Я вніс їх у короткий список тільки через отриману рекомендацію.
Але вони новачки і ще не встигли зарекомендували себе в індустрії.
Не думаю, що в них є шанс проти «Хавуна».
Добрий день!
Боже.
-Вітаю. -Давайте мені.
Ви, мабуть, наш сусід.
Ви йдете пізніше, ніж зазвичай.
У мене робота поблизу.
Ясно.
А ви куди йдете?
Куди ж іще? В агенцію нерухомості.
Ходімо. Я вам віднесу.
Та це необов'язково.
Нічого.
А ви не зайняті?
-Ні. -От спасибі.
Та й важка вона!
-Ага. -А що в ній?
РЕПОРТЕР КАН ДАНХО
Отже, він репортер.
Привіт, мала.
Що ти шукаєш? Допомогти тобі?
Я шукаю круги в полях.
Круги в полях?
Сліди від прибульців?
Так, я бачила, як у небі минулої ночі щось сяяло.
Можливо, приземлився НЛО.
Ти віриш у прибульців? Я теж, подружко!
Ти більше схожа на мою тітку.
Вибач, я перегнула палицю?
Так.
Але в прибульців я теж вірю.
Насправді Санта теж прибулець.
Що?
Якщо Санта хоче доставити подарунки по всьому світу на Святвечір,
він має вийти за межі простору і часу, так?
Ого, та ти генійка.
Я пошукаю з тобою.
Та нехай. Я й сама можу.
Ну ж бо.
Тато казав мені не розмовляти з незнайомцями.
Що?
-Сюди. -Гаразд.
Заходьте. Сюди. Так.
-Сюди? -Ні, не туди. На стіл.
Щиро вам дякую.
Ти щойно прийшла?
Привіт, Місок.
А це хто?
Щойно переїхав у сусідній будинок.
Він доніс мені цю важку коробку.
-Вітаю. -Вітаю.
Мені треба йти.
Так, звичайно. Спасибі вам.
Гаразд.
-Дякую! -Нема за що.
Бувайте, ще побачимося.
Виглядає пристойно.
Приємний характер і симпатичний.
Правда, гарний?
-Ким працює? -Репортером у газеті «Чину».
Він став би гарною парою для Сокрю.
Ні, без шансів.
Чого це? Ти намітила його для Моим?
Ні, річ не в цьому. Він…
Так, алло! Так, це агенція нерухомості Хьорина.
Божечки. Він так легко її підняв?
Цей юнак ще й сильний.
Репортер, ще й сильний.
Не знайшла?
Що?
-Хочеш відкусити? -Ні.
Та чого ти? Скуштуй. Я поділюся.
Ні.
Добре.
А шоколаду хочеш?
Так.
Ні.
На.
Мій тато казав мені не брати їжу у незнайомців і нікуди за ними не ходити.
Можеш за мною не йти. Бери, та й годі.
Чому ви так зі мною? Намагаєтеся мене заманити?
Щось задумали?
Ти передивилася телевізора!
Ви хочете мене викрасти?
І фільмів.
Я викличу поліцію.
Ні!
Я не незнайомка.
Я працюю у сфері, схожій на правоохоронні органи.
Це друга лінія екстреної допомоги.
Не пожежна машина, а швидка допомога.
Ви парамедикиня?
Треба ж…
Ходімо пообідаємо.
Ти йди. У мене робота.
Досить працювати і ходімо їсти!
Чому ти злишся?
Ти ж знаєш, у мене насичений графік.
Агов! Не роби цього. Кого хвилює, що вони «Ґрейп»?
-Не працюй із тими покидьками! -Що на тебе найшло?
Усе вже вирішено.
Нову будівлю «Ґрейп» уже віддали «Хавуну».
Що ти таке кажеш?
Я вимикала монітор
і почула їхні голоси. Дзвінок не завершився.
Графік щільний, вони хочуть, щоб «Хавун» брався до роботи негайно.
«Ательє Ін» було в списку, але нічого не вийде
через коротку історію компанії і неперевірену репутацію.
Вони казали, ви — контрольна група.
Ти сказала Мьону?
Ні, ще ні.
Не кажи йому.
-Вдай, що не знаєш. -Чому?
Ти продовжиш це робити?
Ти ж знаєш, що вони обрали «Хавун».
Цю інформацію я дізнався неофіційно.
Діятиму згідно з офіційною позицією.
Як хочеш.
Просто зроби як-небудь і здай.
Ти відомий фахівець у Кореї.
Що той «Ґрейп» знає?
«Зробити як-небудь»?
Ще чого.
Мій принцип — не розмежовувати завдання.
Навіть якщо шансів мало чи проєкт невеликий.
Якщо це проєкт авторства «Ательє Ін»,
я завжди робитиму все, що можу.
Вирішив бути пішаком у цій явно нечесній грі?
Ти що, міжнародна підстилка?
Сокрю.
Це жорстоко.
Я не жорстока. Проблема в індустрії!
Я знаю їх краще за всіх.
Як не старайся,
це марна трата часу.
Не кажи так про мою сумлінну роботу.
То й що, якщо ти їх знаєш?
Ти не знаєш мене.
То ти продовжиш ці марні зусилля,
а в процесі вмреш із голоду?
Облиш.
Гаразд! Заодно і зникну, якщо вже так!
Відтепер працюйте без мене.
А хіба пан Юн не має права знати?
Тут надто обшарпано
для такого, як я.
Добрий день.
-Добрий. -Ви тут уперше?
-Живете в цьому районі? -Ні, я працюю неподалік.
Ясно.
Обладнання тут відстійне.
Важко не погодитися.
Якщо ми хочемо залучити нових клієнтів,
спершу треба замінити все обладнання.
Я це сто разів казав.
Немає сенсу.
Власник спортзалу такий старомодний.
Зрозуміло.
Його звуть Ко Сильхі, він колись був боксером.
Після травми став бодибілдером.
Він кремезний дядько, але ім'я жіноче, правда?
Ваша правда.
Проте він досвідчений і має багато медалей.
І в гарній формі для свого віку.
Але як описати його мислення?
Знаєте, яке в нього прізвисько?
Ні.
Ґолдскул.
Бо він олдскульний!
Каже, фізичні вправи — це більше про щирість, ніж про обладнання.
Присягаюся.
Привіт. Ви прийшли записатися?
-Так. -Прошу сюди.
Трясця.
Сьогодні я зустріла неймовірну подружку.
Добре. Їж це, поки ми говоримо.
Ти сказала, що вмираєш із голоду, тож я особисто принесла.
Я вже й забула, що була голодна.
То що там за подруга?
Смачно.
Яйце аж тане в роті.
І досі дуже гаряче.
Яка швидка доставка, подружко. Молодець!
Правда?
Бачиш, немає кращих подружок за мене, так?
То яку неймовірну людину ти зустріла?
Що? Шестирічна дитина?
Так, але ментально вона, певно, старша за тебе.
Дуже розумна.
От зараза мала!
Я серйозно.
Вона отака крихітна!
Шукала на газоні круги на полях.
Мініатюрна Чон Моим.
Ти малою весь час шукала іншопланетянина.
У мене були такі моменти.
Хай там як, вона була така розумна й гарненька.
Як її звати?
Я не спитала.
Ти впевнена, що вона живе тут?
Я не знаю.
Треба було в неї спитати!
Я мало не втратила найкращу подружку через випадкову малу.
Чуєш, Моим?
У тебе ж там були плакати Залізної Людини, Людини-павука та інших супергероїв?
Чому раптом Північний полюс?
Це Південний полюс.
Ним я зараз цікавлюся найбільше.
Не вірю, що в тебе змінилися вподобання.
Від хлопців до Південного полюса.
Це здалося продуктивнішим.
Не посперечаєшся.
Оскільки ми вже поїли, прогуляймося районом.
-Подзвони й Синхьо. -Ні! Нізащо!
Я піду, якщо ти йому подзвониш.
Ви знову посварилися?
Будівля не має фасаду. Чогось бракує. Як би це сказати?
Мені здається, їй бракує впливу.
Впливу?
Може, додамо елемент у формі призми для заломлення й поглинання світла,
що створить різні кольори?
Як гармонія тисяч кольорів, що завжди перетворюються на щось нове!
Ми можемо перетворити архів «Ґрейп» на фізичний простір.
Так, ти добре вмієш формулювати.
Точно. Ми закінчили.
«Ґрейп» точно в нас у кишені.
-Подивимося. -Не покладаймо великих надій.
Як не покладати? Це ж «Ґрейп».
До того ж
мене дуже радує той факт, що нам дали таку можливість.
Нас наче винагороджують за всю сумлінну роботу.
Не кажучи вже про те, що я тобі довіряю.
Архітектура Чхве Синхьо надихає людей.
Доки в мене є ти,
я зовсім не боюся команди «Хавун»!
Додамо останні штрихи?
-Мьону. -Так?
Відхилися на 30 сантиметрів. Бо зіпсуєш собі зір.
Ти часом говориш, як мій батько.
Тату!
Добрий ранок.
Це знову той репортер.
Це знову парамедикиня.
Льодяник зі смаком дуріану.
Невже наші смаки знову збіглися?
Здається, так.
Ясно.
Схоже, цього разу я знову була першою. Прошу, прибери руку.
Я пам'ятаю, що раніше вже тобі поступався.
-Відійди. -Слухай.
Ти ж знаєш, що цей смак — рідкість, так?
Магазин закуповує цей смак спеціально для мене. Чому?
-Бо я єдина, хто його купує! -Уже ні.
Відтепер його купуватиму і я.
Я йому слово, він мені — десять.
Ти теж можеш щось сказати.
Та що ж це таке.
ДУРІАН
Платитимете?
Так.
Разом веселіше.
Можемо оцінити солодкість цукерки з різних точок зору.
Так, сьогодні я відчуваю новий смак. Смуток.
-Тебе підвезти? -Ні.
-Їдь уже. -Тоді на все добре.
Що? У нього така ж машина, як у Болотяника.
Яка різниця? Він такий дріб'язковий!
Коли ж я закінчу розпаковувати речі?
Він і досі в мене?
БЕРЕЗЕНЬ 2007 НАЦІОНАЛЬНИЙ ЧЕМПІОНАТ СЕУЛА З ПЛАВАННЯ
ГРАНАТОВЕ ДЕРЕВО
Тепер Сокрю діймає мене деревами.
Я знайшов давню фотографію.
Я знав, що десь вас бачив.
Синхьо, вже час. Ходімо.
Добре.
ГРАНАТОВЕ ДЕРЕВО
Сокрю чекатиме нас у готелі?
Ні, вона сьогодні не прийде.
Що ти таке кажеш? Ось же вона.
Привіт, Сокрю.
Знову те саме?
Сечовий міхур, певно, збуджується, коли я нервую. Знову треба в туалет.
-Біжи. -Так, у туалет.
-Чому ти сьогодні прийшла? -Тебе не влаштовує?
Ти ж казала, що не прийдеш.
Не хочу, щоб вас обговорювали через незнання англійської.
Якщо щось піде не так, я маю їх вилаяти.
Лаятися ти вмієш.
Хочеш, щоб я попрактикувалася на тобі?
Сокрю?
Це ти. Боже мій. Привіт.
Давно не бачилися.
Радий знайомству.
-Навзаєм. -Я Кріс.
Я Синхьо.
Тут у Кореї Кріс буде в нас головним продакт-дизайнером «Ґрейп».
Він гратиме вирішальну роль, бо чутиме голоси
всередині й за межами нашої організації в цьому проєкті.
Продовжуйте. Звучить чудово.
Я не знав про таку велику відповідальність
на своїх плечах.
Хоча я тут по роботі,
я завжди хотів відвідати Корею як приватна особа.
Це тому, що я іммігрував у США, коли мені було вісім років.
Не дивно. То ви кореєць із діаспори.
Саме так.
А головне,
те, що я знову побачив Сокрю,
дуже мене радує.
Сокрю?
Ви що, знайомі?
Так.
Ми вже віталися.
Вона керувала проєктами в «Ґрейп».
Та ви що?
Ого, давні колеги випадково зустрілися по той бік океану?
Можливо, нам судилося працювати разом.
Правда ж?
Вона раптово сказала, що повертається в Корею,
тому я дуже розчарувався.
Це був такий облом, коли вона поїхала зі Штатів.
Перепрошую? Ви та сама Сокрю, про яку я стільки чула?
Це міг бути хтось іще з таким іменем.
Не дивно, що з вами так легко працювати.
Так, точно. Вона завжди завзята й повністю віддана роботі.
Я завжди можу на неї покластися.
Ми провели пілотний тест,
але показники не виправдали наших очікувань.
Я хотів побачити ріст коефіцієнту залучення,
але особливого покращення не було.
Ні, результат не зовсім такий, як ми планували.
Повернімося до ескізу й подивимося, де ми помилилися,
до наступного щомісячного брифінгу.
Знову? Але ми вже стільки разів пробували, і все одно нічого не вийшло.
Сюзан має рацію.
У нас щільний графік, тож, можливо, нам краще вже здатися.
Я знаю, що все йде важко,
але чому б нам не спробувати ще раз?
І все ж…
Гаразд. Зробімо це.
Але Пітер і Сюзан щойно приєдналися до команди,
і їм потрібен час на адаптацію.
Тому мені треба, щоб ви робили набагато більше. Ви згодні?
Звісно.
Може, на цьому завершимо?
Так, завершуймо.
Чудова робота.
Дякую, що погодився зі мною, Крісе.
Прошу. Звичайно, я мав погодитися. Ми ж в одній команді.
Знаєш, хоча цей офіс схожий на пустелю,
ми повинні бути джинами одне для одного.
Джинами?
Так. Коли тобі погано
і важко,
можна потерти лампу ось так.
Просиш мене виконати бажання?
Щось таке.
Це означає: «Я тобі довіряю».
Ти завзята, і в тебе розвинене почуття відповідальності.
Наш капітан.
-Бум! -Бум!
-Давай! -Дякую.
Ти знаєш Сокрю?
Я зробила так, як ти мені сказав, і вуаля!
Скажи? Я попросив «дуже компетентну Сокрю» допомогти мені,
і вона зробила за мене всю мою роботу.
-Так. -А звідки ти знав?
Шляхом проб і помилок.
Я зрозумів, що вона зробить усе, якщо її трохи похвалити.
Особливо оце: «Я в тебе вірю».
Це чарівні слова.
Вона справді вірить, що здатна на все?
Хай хоч як старається,
рано чи пізно досягне стелі.
Так.
Думаєте, їй бракує любові?
Може, тому вона так відчайдушно добивається похвали і визнання,
як мала дитина.
Так, можливо.
До речі, ви чули?
Про те, чому вона три роки тому взяла перерву в роботі.
З нею тоді таке сталося!
Бідолашна дівчинка.
Що ж, друзі. Тепер усе це позаду.
Пропоную спланувати наші вихідні,
оскільки наш гарненький штучний інтелект зробить усю роботу за нас.
Як вам таке?
Поїхали ввечері в К-таун.
-Добре? -Так.
-Звісно. -Чудово.
-Гаразд, до зустрічі. -Побачимося.
Привіт. Як справи?
«Світло, що дає повтори кольорів або сотень тисяч…»
Вибачте.
Не рухайся. Я витру.
Зачепила рукою.
Сокрю, усе гаразд?
-Агов. Ти в нормі? -Вибачте.
Мені треба в туалет.
Може, зробимо перерву на хвилинку?
Звичайно.
Скільки мені ще тут бути?
Це мала бути формальна зустріч,
але вони дуже готувалися.
Шкода, бо вони просто марнують час.
Але їхня пропозиція мені теж подобається.
Особисто мені шкода, що ми вирішили обрати «Хавун».
Але чудова пропозиція не завжди призводить до чудових результатів.
До того ж вони лише стартап.
Це штаб-квартира. Чекай.
-Гаразд. -Дженніфер слухає.
Агов, Сокрю.
Ти в нормі?
Так чи інакше, я навіть не думав, що побачу тебе тут.
Хіба? Я теж.
Так, схоже, у тебе все добре. Як ти зараз?
Я оце думав, чи знають інші про ту подію.
Три роки тому?
Не хочу, щоб ти про це згадував.
Вибач, якщо я тебе образив. Я просто хвилююся за тебе.
Я вже знаю,
що «Ґрейп» вирішив обрати «Хавун».
-Що? -Не хвилюйся.
Я вдам, що нічого не знаю,
заради моїх колег, які роблять все можливе.
Тому ти теж поводься виховано.
Здається, тут якесь непорозуміння.
Досить.
Ти вже знаєш, що я чула вашу розмову тоді.
Так.
Але я серйозно казав: мені було шкода, коли ти звільнилася.
Розумієш, у «Ґрейп» ти була моїм джином.
Розумним і зручним програмним забезпеченням.
Яким легко керувати.
Пам'ятаєш, що я побажав…
-Виродок! -Синхьо!
-Що з тобою? -Що ти, в біса, сказав?
Я думав, ти не розумієш.
-Як неприємно. -Агов.
Думав, я підіграватиму?
Я не очікував чесності, але це просто нахабство.
Може, це ти не знаєш свого місця?
Як задрипаний магазин «Усе по 20» сміє проєктувати нову будівлю «Ґрейп»?
А ще кажуть, що працівники — це обличчя компанії.
Я починаю сумніватися у вашому рішенні найняти такого нетовариського типа.
-Сволота! -Агов!
Не роби цього.
Боже мій!
Як ти посмів піднімати руку на людину зі штаб-квартири?
Я цього так не залишу.
-Я про це доповім! -Доповідай.
-Давай, вилупку. -Гей!
Поговори зі мною, Крісе. Це все через мене.
Пане Юн, я звільняюся.
-Що? -Усю зарплату можете не платити.
Сокрю!
Я більше не маю нічого спільного з «Ательє Ін».
Тож не втягуй у це компанію.
Ти справді думаєш, що мені більше нема чим зайнятися,
ніж говорити з цими нікчемами?
Трясця.
Тихо.
А ще попрацюй над англійською.
Твоя англійська досі відстійна.
Коли ти просиш когось про послугу,
спершу треба сказати «будь ласка».
Ну?
Будь лас…
Так?
Будь лас…
Будь ласка, згинь!
Це…
був удар вільної Пе Сокрю, а не працівниці «Ательє Ін» на пів ставки.
Це подарунок моєму колишньому підлеглому з паскудним характером.
Припини.
Давно не носила підбори. Аж ноги болять.
Ти бачив, як я працюю, тож знаєш, якою наполегливою і завзятою я вмію бути.
Ця компанія — більше, ніж ви заслуговуєте.
Тільки посмій стати на шляху «Ательє Ін».
Я зберу всі докази експлуатації твоїх субпідрядників,
плагіату проєктів, нехтування обов'язками та газлайтингу.
І надішлю це все в «Ґрейп» у вигляді подарункового кошика.
Зрозумів?
Сокрю!
Пе Сокрю!
Куди ти йдеш?
Я хочу побути на самоті. Просто дай мені спокій.
Я, мабуть, геть здуріла. Чому я пішла гуляти пішки вночі?
Що ти робиш?
Як твої ноги?
Я вже давно їх не відчуваю.
Ох, як же добре. Боже.
Навіщо було пертися сюди на підборах?
Це як добровільне самопокарання.
Ти знав,
що коли Ісус помер на хресті за людські гріхи, йому було 33 роки?
Він був такого ж віку, як і ми.
Приплетеш до цього наш вік?
Ти не бачиш, що я серйозно?
Продовжуй.
Вражає, що він зробив це в нашому віці.
Мене навіть словом легко ранити.
Звісно. Навіть найменші шпильки можуть завдати болю.
Слухай, Синхьо.
Я була чужинкою в «Ґрейп».
Звільнившись із компанії,
я спершу звинувачувала Кріса та інших.
Але побачивши, як ти працюєш, я дещо зрозуміла.
Насправді це було через мене.
Якби я робила те, що люблю, як ти,
то трималася б до кінця, хай там що.
Ні.
У твоєму випадку було явне переслідування на робочому місці.
Те, любиш ти свою роботу чи ні, тут ні до чого.
Я хочу сказати, що…
те, що ти звільнилася з роботи,
не означає, що тобі бракує завзяття й рішучості. Ясно?
Крім того, жертві нема сенсу звинувачувати себе.
Боже, треба було вбити того придурка. От гадство.
Так не піде.
Гайда зі мною.
-А ти куди? -Ходімо.
Тільки я зручно вмостилася.
Куди ми підемо?
Напиши їх тут.
Імена всіх людей, які тебе діставали.
Що? Чому це раптом?
Почнемо з Кріса.
Що ти робиш?
КРІС
Здавалося, в нього непогана статура.
КРІС ЖИРНИЙ
Треба було здогадатися.
У нього ще й волосся густе.
«Облисіння».
Припини. Такі дитячі витівки, геть на тебе не схоже.
Ти забула, що він із тобою зробив?
У цього мерзотника дуже рівні зуби. У дитинстві носив брекети.
«Вставні щелепи».
Допиши «грибок стопи». І геморой.
-І врослі нігті на ногах. -Грибок…
Не влазить.
Треба було купити більший замок.
Треба написати таке і для Сюзан із Пітером.
Я писатиму дрібніше.
-«Грибок стопи». -Геморой.
-«Геморой». -Врослі нігті.
Врослі…
Врослі нігті на ногах — не надто жорстоко?
Записуй усе.
Добре. «Врослі нігті на ногах».
Ну все, гади.
Відчуйте силу цих проклять, що йдуть аж із Кореї.
Спочатку були К-поп і К-драми. Тепер К-забобони, виродки.
Полегшало?
Так, відчутно.
Слава богу.
Слухай, Синхьо.
Ти мене вразив.
Тільки не кажи, що я тобі подобаюся. Бо вб'ю.
Телепень намаханий. Я не про це!
Мене вразило, як ти завершив презентацію для «Ґрейп».
Ти знав, що нічого не вийде, але не здався.
Це було дивовижно.
Хіба?
Це я через тебе розходився.
Тож я вирішила.
Я знайду місце, де допливу до самого кінця.
От побачиш. Буду плавати вільним стилем і батерфляєм.
Звучить непогано.
ЮН МЬОНУ
Може, краще відповісти?
Привіт, Мьону. Вибач.
За що?
-Ну… -Це…
вибачення за виснажливі понаднормові ночі, які на нас чекають?
Ти про що?
Ми отримали проєкт від «Ґрейп».
Що?
Це буде не їхня офісна будівля. А флагманський магазин.
Наступного року в Сеулі відкривається новий.
Вони дають нам шанс.
Зачекай, ти серйозно?
Але як?
Дизайнерам сподобалася наша пропозиція.
Що? Що таке?
Сокрю біля тобою? Передай їй це від мене.
Того придурка Кріса звільнили з «Ґрейп».
Чорт!
Вас звільнено!
Я зроблю так, щоб ви більше ніколи не працювали в цій галузі.
А я думаю, що це ти більше не зможеш працювати.
Що?
У мене є звичка записувати зустрічі.
Щоб бути уважнішим до відгуків наших клієнтів.
Але я й гадки не мав, що це стане ще й доказом на підтвердження звинувачень.
Незаконне прослуховування.
Це незаконно.
-У суді справа розвалиться? -Так.
Так, твоя правда. Але…
Думаю, для самосуду підійде.
Що це за собаче лайно?
Няв!
Я люблю котів більше, ніж собак.
А ще я люблю подорожувати і вино.
І кросівки! Я скаженію від взуття лімітованих випусків!
Але справа в тому, що я знаю людину, схожу на мене.
«Шато Рібелло»?
Рої. Роа.
З вишуканим ароматом малини й шоколаду. Боже мій.
«Виноградник Кавалері Сантрен».
Звідки в нього таке чудове вино?
Боже. Я вже подумав, це був хтось інший з таким самим іменем.
Ти ж бачиш тут ім'я, так?
ТОНІ БРАУН
Тоні Браун.
Старший віцепрезидент «Ґрейп».
Ого! Ми стежимо один за одним у соціальних мережах.
А ще постійно на зв'язку.
І що з того?
Звісно.
Для тебе це, може, й дурниця, але є одна річ, про яку ти не знаєш.
У цьому світі
ми знаємо, що в нас є споріднені душі і люди з такими самими смаками.
Я дуже ретельно розділяю особисте життя і кар'єру.
Я ще не сказав Тоні,
але ти не гратимеш чесно.
Тож я вже розіслав цей запис усім.
-Падлюко! -Легше, сволото!
Ти так довго не був у Кореї, що й правила етикету забув?
Ти, вилупку з засмальцьованим волоссям.
Як ти смієш так говорити з тим, хто набагато старший за тебе?
Вияви повагу. Ясно тобі?
Застебни сорочку до кінця.
Зрозумів? Краватку теж поправ.
Зараза малолітня.
Так, пане.
Ось так.
Вибачте.
Корейською, трясця.
Вибачте.
Що сказав пан Юн? Що таке?
Кріса звільнять.
Схоже, Мьону дружив із віцепрезидентом «Ґрейп».
Що?
А ще вони хочуть, щоб ми долучилися до проєкту.
До якого проєкту?
Флагманський магазин «Ґрейп».
-Серйозно? -Так.
-Чесно? -Так.
Ура!
Привіт, Сокрю. Навіщо ти сюди прийшла?
-У тебе ж сьогодні пробний тест. -Це лише пробний тест.
Це як твій вступний іспит.
Мама ж обіцяла тобі новий телефон за високі бали.
Ти виграв, цього достатньо.
І мені не потрібен той химерний телефон-розкладачка. Нічого.
Нащо двомегапіксельна камера?
Буде видно всі веснянки. Нічого страшного.
Я не маю що тобі дати.
Хіба що це.
Що?
Навіщо ти даєш її мені?
Ти казала, сьогодні Білий день.
Іди й обміняй її на іриски абощо.
Стій…
Ти…
щойно сказав мені…
зникнути?
-Агов! -І це теж.
Ходімо додому.
Стій!
Це справжнє золото?
Ні? Чи так?
Можна вкусити?
Батьки не прийшли на моє змагання,
але глянувши на ту, хто пропустив заради мене іспит, я збагнув.
Після знайомства з Пе Сокрю
не було миті, коли б вона мені не подобалася.
Я зараз збожеволію.
Але мені бракує сміливості сказати їй,
бо я не хочу занапастити нашу дружбу.
Тож не зараз, але я зроблю це, коли мені буде двадцять.
Коли ми станемо дорослими,
сподіваюся, я зможу сказати Сокрю про свої почуття.
Чуєш, Сокрю? Ти рада, що твоє бажання поїхати в США здійснилося?
Так, справи у мене йдуть на лад.
Але мені трохи самотньо.
Я вже допила.
Чекай. Я принесу ще.
У мене багато спиртного. Дуже багато.
Ціла купа.
-Чорт. -Забилася?
Твій рюкзак так дратує.
Ти емігруєш? Навіщо спакував стільки речей?
Мало не забув.
Треба було відразу тобі показати.
Отже, це…
Твоя мама казала, що ти мерзлячка,
і попросила передати тобі цю електричну грілку.
Моя мама смішна. Тут значно тепліше, ніж у Кореї.
Чесно?
Це…
сушені водорості…
і банки з тунцем.
Тут вони теж є. Але все одно дякую.
Ось тобі кочхуджан. І це теж.
Плакат із DOS.
Зараз я перейшла на Джастіна Бібера.
І останнє, але не менш важливе.
Боже, насилу допер.
Думав, плечі поламаю.
Ти плакала, бо їхала до виходу нових випусків.
-Серію закінчено. -Ти що!
Здуріти! Я так хотіла їх прочитати!
Серйозно, Синхьо! Ти…
Ти найкращий.
Я знала, що можу на тебе розраховувати!
Боже, який же ти милий!
МИНУЛИЙ ДОКОНАНИЙ
ТЕПЕРІШНІЙ ДОКОНАНО-ТРИВАЛИЙ
КОХАННЯ ПО СУСІДСТВУ
Ти вже не вперше порушуєш закон.
Чому Сокрю раптом так дивно на мене дивиться?
Остерігайся чужих очей.
Ти занадто виставляєш зад.
Зосередьтеся на власній справі.
Ти за щось на мене сердишся?
Ти така гарненька.
Ти повністю забула про нього?
Ні.
Я досі кохаю його.
Прокидайся!
-Вставай, я сказала! -Досить!
Думаєш, я ганчірка?
Я ж казав тобі.
Ми вже не діти.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова