DRAGOSTEA DE ALĂTURI
Hei, din curiozitate…
Ipotetic.
Să zicem că ai putea să înoți din nou.
Dacă ar fi așa,
ai mai fi arhitect?
Da.
Serios?
Desigur.
Dar tu?
- Ce? - Ipotetic.
Imaginează-te înainte să-ți dai demisia!
Dacă ai putea lucra din nou la Greip,
te-ai întoarce?
Nu.
Încă una.
Ipotetic.
Imaginează-te înainte să rupi logodna!
Ce-ai face?
Nu.
Nu m-aș întoarce.
Bine, atunci.
Hei!
Pe bune? Să te omor acum?
Haide!
Hei!
Bine! Am spus bine!
De ce cari cu tine atâtea haine?
Călătoresc mult cu serviciul. Am haine în mașină.
Ce e? De ce te uiți la mine așa?
Ce scundă ești!
M-ai insultat cu trei cuvinte. Ce crud ești!
Așa de mare îți era uniforma când am început liceul, nu?
Am îndoit mânecile de două ori, iar fusta, de trei ori.
Doamne, mama avea visuri mari.
Credea că o să fiu înaltă ca un model.
Da, dar ai rămas foarte scundă.
Nu mă lua de sus și nu-mi vorbi așa!
Mă înfurii.
Și în generală eram mai înaltă decât tine!
Da, cred că Pământul te iubea tare mult.
Corpul tău a preluat toată forța gravitației…
- Fir-ai tu să… - Nu vrei s-o deschizi?
- Dă-mi-o! - Lasă piciorul jos!
La naiba!
Tobele!
Și acum, să înceapă ceremonia de deschidere a capsulei timpului!
La naiba! Nu cânți și tu? Eu îmi dau toată silința!
M-am uitat, nu mai sunt curios.
Trădătorule!
Da! Ar trebui s-o chemăm și pe Mo-eum.
Cheam-o după aia, fraiero.
Ai dreptate.
O deschid.
Sunt doar două scrisori aici.
Asta e a ta? Unde e a lui Mo-eum?
Da, e ciudat. Dar de ce?
- Doar atât era? - Nu știu. M-am uitat la a ta mai întâi.
A căzut în apă?
Astea n-ar mai fi uscate, atunci.
Să le citim pe ale noastre mai întâi!
Bine. Rușine cu autoservire.
CĂTRE BAE SEOK-RYU
Vai, chiar eram ridicolă.
Cât au costat abțibildurile astea?
Eram o adolescentă cu capricii.
Cum adică „Plâng uneori”?
„Prima”? Cred că eram nebună.
Am spus că să fiu prima era singurul drog pe care puteam să-l iau.
Ce e asta? Ia uite ce scris! Parcă sunt hieroglife.
Rețelele sociale au distrus oameni.
- Ai terminat? - Ce?
- Ce scrie în a ta? - Nu mare lucru.
Dă-mi! Tu ai citit-o pe a mea.
- Arată-mi! - Nu e nimic!
- De ce o ascunzi? - Ce?
Ai vorbit urât de mine?
- Așa e! - Stai!
Te omor!
Oprește-te!
Seung-hyo! Oprește-te!
Ești mort!
Întoarce-te!
Hei, vino înapoi!
Hei! Golanule!
La naiba! Am obosit.
Am gust de sânge în gură.
Ce naiba a scris?
Hei!
Ce repede aleargă!
Am obosit.
PESTE ZECE ANI
ÎI VEI SPUNE LUI SEOK-RYU CE SIMȚI
Probabil că îi vei spune lui Seok-ryu ce simți, nu?
Cred că eram nebun.
Ce să-i spun?
Doamne!
Înnebunesc.
Eram tânăr. Un adolescent cu capricii. Eram varză.
Am avut sentimentele alea.
Chiar am simțit așa.
Totuși, cum am putut să las așa dovezi?
Cred că mi-am pierdut mințile temporar. Eram nebun.
A trecut totul acum.
Sentimentele alea au expirat de mult.
Nu simt nimic acum.
Serios. Am avut acele sentimente,
dar nu le mai am.
Există „când”, „unde” și „cum”.
Am uitat să adaug „ce”.
Nici visul meu nu e aici. Nu e niciun indiciu.
EPISODUL 4 PERFECTUL COMPUS
Ce se-ntâmplă? Ce-i cu florile astea în loc de mic-dejun?
Oamenii trăiesc doar cu mâncare?
Ne trebuie și atmosferă și romantism.
Nu-s frumoase?
Parcă nu ești tu. Dă-mi niște orez!
Bine!
Și împrumută-mi 300.000 de woni.
De ce vrei atât?
A murit tatăl lui Kwang-man.
Bani de condoleanțe.
Nu ne permitem să dăm atât de mult.
- Dă-le 200.000! - E un prieten apropiat.
E Kwang-man…
Stă în Jeju, nici nu pot să merg.
Măcar să fac gestul ăsta.
Mă rog. N-am de unde să-ți dau. Nu am niciun ban.
Și de ce cumperi florile astea dacă nu ai bani?
Mi le-a dat In-suk!
Eu nu-mi permit nici spanac!
De unde să cumpăr flori?
Doamne, e inutil.
Înainte, îmi culegea flori de pe stradă.
- Nu mănânci? - Nu!
N-am bani să mănânc!
Pleci acum?
Acum am venit. Unde e Seung-hyo?
A plecat la muncă.
- Pleci undeva? - La muncă.
Acum? Ai terminat concediul?
Mai am câteva zile. Mă duc în vizită azi.
Da?
Imediat ce aud
vestea bună despre când o să plec,
te anunț.
Să nu te deranjezi să mă întrebi.
Nu asta am vrut să spun.
Am întârziat.
Cred că…
pleacă iar în curând.
Fugi de la locul faptei?
Nu vezi ce scrie pe fața mea? „Nu te lua de mine!”
Ba nu, scrie: „Fața mea e umflată.”
Continuă, și-o să vezi…
- Unde te duci? - La bibliotecă. De ce?
Bine, pa!
Ce?
Nu ești curios de ce?
- Întreabă-mă! - De ce?
O să fac ceva minunat! Vrei să vezi?
ENCICLOPEDIE PROFESIONALĂ
Autoexplorare. De azi, îmi caut visul.
Îl cauți într-o carte?
Îmi place să studiez.
Am citit puțin înainte.
Parfumieră, ce zici? Dă bine.
Nu? Atunci…
Ceasornicară! O să arăt a meșter.
Nu? Atunci…
Ce zici de ceva unic: să împerechez rădaște? Tare, nu?
Sau să deschid un magazin de antichități?
Am văzut o emisiune TV, jucătorii de șah erau tari.
Ia asta și dispari!
Știu că ai venit pentru cafeaua gratis.
E atât de evident? Prețurile sunt atât de mari!
Bucătăria asta e foarte frumoasă.
E pentru angajați, dar nu o folosește nimeni.
Uite cum strălucește plita!
Știu. E nou-nouță.
Hei, Seung-hyo!
Bună!
Ciupește-mi obrajii!
Nu, nu se cuvine.
Nu fi așa!
Doar că nu știu dacă visez sau nu!
- Vrei să te ciupesc eu? - Nu!
Bine.
Hei, Seung-hyo.
Ne-a contactat Greip!
Greip construiește birouri în Seul.
Vor o propunere de la noi și de la Hwawoon Architecture.
Înțeleg de ce Hwawoon. E o firmă mare.
Dar de ce o firmă nouă ca noi?
Îl știi pe prietenul meu, Jin-kyu?
Da, lucrează la o firmă de arhitectură din SUA.
Firma aceea lucrează mult cu Greip
și se ocupă de proiectul din Coreea.
Caută o firmă locală cu care să colaboreze, și el ne-a recomandat!
Serios?
Da, am primit un e-mail de la Greip.
Cred că anxietatea mea cu engleza e incurabilă.
Poți să citești, Seung-hyo?
- Da. - Trebuie să răspundem.
- Trebuie? - Ce?
O să vadă că am citit și atât?
Știi puțină engleză.
Ai călătorit în SUA în facultate.
Acum mult timp.
Nu vorbesc la nivelul ăsta.
Ce ne facem?
Să angajăm un interpret?
Greip are standarde globale.
De la înălțimea tavanului la lumini, trebuie aplicate în proiect.
Greip are proceduri complicate,
așa că vor fi multe discuții.
Comunicarea va fi importantă.
Jennifer a trimis e-mailul.
E foarte meticuloasă.
Stai!
Am auzit că ai lucrat la o companie din SUA.
Aici ai lucrat?
Da, la Greip.
Doamne!
Seok-ryu, dacă ai timp, ne poți salva?
- Poftim? - Cât?
Cât ar costa să te angajez part-time?
Încetează! Mă faci de râs. Termină!
Îmi pare rău. Sunt ocupată.
Trebuie să găsesc ceva.
Da, caută ceva.
E urgent.
Te rog.
Ne faci o favoare? E important pentru noi.
Myeong-u, mă înscriu mâine la cursuri de engleză. I can do it.
Seung-hyo, shut up!
Ești prietenă cu Seung-hyo.
De ce mă folosești așa? Nu-ți face griji!
- Rezolvăm. - Taci!
- Accept. - Ce?
Seok-ryu.
O să vă ajut.
- Spionezi? - Doamne!
Păzesc să nu fie scandal.
Na-yun, nu-mi spune!
„Bărbații și femeile nu sunt amici.”
Asta crezi?
Milenialii și Generația Z, ca tine, nu pot gândi așa.
Dle Yoon, să fie clar, și tu ești din generația asta.
- Poftim? - Ești un milenial.
Te-ai născut între 1980 și 2000.
Chiar așa?
Înseamnă că suntem în același grup.
Înseamnă că sunt încă tânăr.
A trebuit să o angajezi pe prietena lui?
Fiica prietenei mamei lui, nu prietena.
E același lucru!
Poți să spui ce vrei. Suntem din aceeași generație.
Sigur n-o să fie o problemă? O să lucrezi iar cu Greip.
Așa e.
De ce ne ajuți, atunci?
Că sunt eu?
Desigur.
E deja ora 18:00. Nu mergi acasă?
Am o grămadă de lucru.
Dar trebuie să mâncăm.
Ai mâncat doar un sendviș.
Nu mi-e foame.
Nu sări mesele! Toate astea sunt ca să trăiești!
Dacă mă bați la cap, du-te! Ai terminat.
Ba nu.
- Ce faci? - Citesc benzi desenate.
E o versiune avansată a autoexplorării.
„Povestea are un singur personaj principal.”
E un scriitor și un model.
„Să fii cool e singura armă a celor fără putere.”
„Baschet la liceul Wonjoong.”
- Ce zici de baschet? - Nu știi să joci.
Nu ca jucătoare. Pot fi antrenoare.
Iar începi.
- Hei! - Ce e?
Munca ta e distractivă? Merită să te înfometezi 24 de ore?
Pot să nu mănânc 72 de ore.
Cum e să fii viceministru de Afaceri Externe?
Stai jos și bea-ți ceaiul!
Earl Grey?
Ai fost ambasador în Marea Britanie și ți-ai schimbat gusturile.
Sunt bătrân acum. Cafeaua îmi face rău la stomac.
Știai asta?
Lumea îți spune Colin Firth de la Externe.
Când ai început, erai ca Alain Delon.
Hei, ai venit aici să mă insulți?
Amândoi am fost propuși.
Dar eu am primit postul, deci te răzbuni?
Ce tot spui?
Nu sunt făcută să stau prizonieră într-un birou.
Vreau să călătoresc în lume.
Da, ți se potrivește.
Unde mă trimiți acum, dle viceministru?
Sunt în Coreea de aproape două luni.
Deja? Uite cum zboară timpul.
Încep să fiu agitată.
Îmi convin și zonele mai dure. Trimite-mă oriunde!
O să muncesc din greu tot restul mandatului.
Da, dnă. O să discut cu ministrul.
Ce zici să mergem să mâncăm?
Da, sigur.
Mi-suk!
Suk!
Hye-suk! Astea sunt grele. Ce noroc! Du-mă cu mașina!
Ai fost la cumpărături?
E mereu la fel pentru o bucătăreasă ca mine. Ai luat cina?
Încă nu.
Hai la mine să mănânci.
Îți gătesc niște verdețuri. Îți plac.
Nu vreau să te deranjez.
E doar o farfurie în plus la masă. Nu mă deranjezi.
Cheamă-ți și soțul!
Are treabă. De ce?
Soțul tău nu mănâncă acasă?
E aglomerat la muncă, e ora cinei! Să nu vină.
De ce mă mănâncă urechea?
Iar mă vorbește de rău nevastă-mea?
Erai afară.
Bună ziua, dle profesor!
Ar trebui să fiu înăuntru, e ora cinei,
dar nu e niciun client.
Pot să comand eu ceva?
Nu avem nimic acasă.
Desigur. De ce ești așa de trist? Intră!
Hei!
Bei niște soju?
Nu mă deranjează, dar tu nu trebuie să lucrezi?
N-are nimic. Pot să închid.
Dă-mi voie.
E o onoare.
Cel mai bun profesor de medicină de urgență din țară îmi toarnă soju.
Ești foarte amabil.
Cred că ai avut un pic de timp liber azi.
Ești mereu ocupat.
Tinerii din ziua de azi mă lasă pe dinafară.
Cred că sunt bătrân acum.
Profită de ocazie să te odihnești. De ce să-ți faci griji?
După ce ai căzut, ai mai avut alte simptome?
Nu, nimic.
Sunt bine, datorită ție.
Dar sunt rănit mereu.
Da?
Soția mea mă tot înțeapă și mă tot împunge degeaba.
E o rană fatală în fiecare zi.
Dacă aș câștiga mulți bani,
n-aș mai fi tratat cu așa dispreț.
Te invidiez.
N-are rost. Ce valoare au, de fapt, banii?
Ce arogant…
Doamne, te urăsc.
Nemernicii sunt cei…
Oamenii care au totul spun mereu asta.
Dar cei care nu au nimic știu cât de importanți sunt banii.
Îți trebuie mulți bani ca să pari generos.
La fel e și când cumperi fructe.
O ladă de mandarine de 5.000 woni
nu se compară cu hallabong-urile uriașe de 10.000 sau 20.000 de woni.
Eu îmi permit doar mandarine. La fel cu înghețata.
Nu-mi permit să cupăr la cutie. Doar câte una, pe băț.
Taiyaki premium! Mereu arată bine.
Dar eu cumpăr taiyaki ieftin.
Te invidiez.
Poftim?
De ce nu m-am gândit niciodată să cumpăr ceva pentru acasă?
Pentru că ești ocupat.
Hai să bem!
Desigur.
Tu ești, nu? Paramedicul Jung Mo-eum?
Sticla spartă din râul Han?
Turtele de orez.
Da. Au fost bune turtele?
Da.
Dar de unde știai că lucrez acolo? Nu ți-am zis cum mă cheamă.
Am cercetat.
Eu nu uit să-mi arăt recunoștința.
Înțeleg.
Apropo…
- Locuiești în apropiere? - Da.
Eu abia m-am mutat aici.
- Mă bucur să te văd. - Serios?
Scuze, dar cât o să mai ții de asta?
Cred că se rezolvă dacă îi dai drumul.
Tocmai ai spus că nu uiți să arăți recunoștință.
Nu îmi lași mie băutura asta?
Principiul acela îmi este în sânge.
Dar asta e o altă problemă.
Ești foarte hotărât.
Ca numele meu. Kang Dan-ho.
Te ridici la înălțimea numelui.
Bine. Dle Kang Dan-ho, dă-mi voie să fiu și eu hotărâtă.
Mâna mea a atins doza prima.
Și e băutura mea preferată.
E rece și răcoritoare.
E ca o plimbare prin pădure pentru papilele gustative.
Îmi trece și oboseala zilei cu asta.
Chiar îmi place băutura asta. O beau de 20 de ani.
Eu o beau de 21 de ani.
Mo-eum?
Dle Kang?
Dle Choi?
E surprinzător să aud că te-ai mutat în cartierul nostru.
Nu știam că o să te întâlnesc iar așa.
Chiar ești reporter la cotidianul Chungwoo?
- Nu ești un impostor? - Mi-a luat interviul.
- Vrei să vezi? - Lasă.
Dar îi cunoști pe Seung-hyo și pe Mo-eum.
Lumea e chiar mică.
Soarta a făcut să ne întâlnim. Un toast?
Da, sună bine.
Toast pe naiba!
- Noroc! - Noroc!
Mulțumesc că mi-ai lăsat-o.
Nu prea ți-am lăsat-o.
Tu ai luat-o și ai plătit-o când eu îl salutam pe dl Choi.
Cum de aveți gusturi atât de asemănătoare?
La lucruri neînsemnate.
Chiar așa?
E prima oară când te văd, dar îmi pari cunoscută.
Am fost plecată din Coreea zece ani.
Poate pentru că sunt drăguță?
Nu mai spune asta altundeva!
- O să arunce cu pietre. - Vrei să mori?
- Ce? - Cine te-a întrebat?
Doamne!
Scuze. Cred că m-am înșelat.
Sunteți toți prieteni din copilărie?
Da, ai putea spune asta.
Mai precis, mamele noastre sunt prietene.
Din liceu.
Stăm împreună așa de când eram copii.
Cumva, încă suntem împreună.
Drăguț.
Mereu am invidiat oamenii
cu prieteni din cartier.
Unde ai locuit?
Poftim?
Păi… Pe aici.
Trebuie să rezolv ceva urgent. Trebuie să plec.
Ce? Așa, dintr-odată?
- Data viitoare. Scuze. - Ce?
Pe mai târziu!
- Pa! - Ce?
A plecat brusc.
Am spus ceva greșit?
A fost suspect.
Tot n-ai încredere în oameni?
De ce să plece așa de urgent?
Și a evitat să răspundă unde a locuit.
N-a vrut să discute lucruri personale.
Mi-am amintit! Mo-eum!
Ții minte că am îngropat capsula timpului?
Da.
Am dezgropat-o recent.
Da.
Scrisoarea ta nu mai e.
Asta era?
Am dezgropat-o în seara aia. Eram curioasă.
Fir-ar! Mo-eum a fost trădătoarea!
Ții minte ce am scris?
Scrisoarea lui Seok-ryu n-a fost o surpriză. Tipic ție.
Iar a lui Seung-hyo…
Nu-mi amintesc.
Ce sinceri sunteți!
Ați deschis-o până la urmă?
Da, dar Seung-hyo a citit-o pe a mea
și nu vrea să mi-o arate pe a lui!
- Serios? - Da.
Alo?
Voiam să te sun mai târziu. Da.
Bine că visul lui n-a fost să fie actor.
Mo-eum ține minte ce am scris?
Nu, e imposibil.
Nu-și amintește. La naiba!
Bine, drum bun spre casă!
A ajuns acasă?
- Da. - Minunat.
A venit o reclamație urgentă.
E greu cu reclamațiile.
Bravo!
- Da. - Bravo!
Nu te scoli?
Doamne!
Ce oră e?
E 9:00, prostule!
De ce m-ai trezit așa târziu? Trebuie să mă duc la muncă!
Dacă-ți pasă atât de mult de muncă, de ce ai închis devreme ieri?
Ce? Cine a zis asta?
A văzut dna Kang când trecea pe acolo.
Urăsc cartierul ăsta. Să ne mutăm!
E plin de spioanele tale!
Nu comite infracțiuni, atunci!
Draga mea, cum am ajuns acasă aseară?
De unde să știu?
- Ridică-te! - Ce furioasă e!
Dragă, pot să-mi iau o zi liberă?
Ce nătărău leneș!
Nici măcar nu pot scăpa de el!
Ce-i asta?
Sunt epuizat.
Ce miroase?
- Vine de la tine - Încetează!
Geun-sik!
- E miros de flori. - Stai drept!
Doamne! Cine ești?
- Stai… - Trandafiri.
- Trandafiri! - Geun-sik!
Sunt trandafiri!
- Arăți - Geun-sik!
- Nu! - Ca un trandafir
Geun-sik!
Stai așa!
- Când - Hai acasă!
- Haide! - Te chem
Bine.
Stai o secundă!
Când te chem
Geun-sik?
Îți spun trandafir
Bine.
- Hai acasă! - Merg.
- Sunt pe drum. - Da.
Merg. Nu mă duc acasă!
Nu mă duc acasă!
- O să te rănești! - Nu vreau acasă.
- Geun-sik! - Nu mă duc acasă!
Arăți ca un trandafir
Geun-sik, golanule!
Revino-ți!
Domnule?
Du-te acasă!
- Mă duc acasă. - Du-te acasă!
- Da. - Încetează!
- Da, dle. - Încetează!
Du-te!
- Du-te! - Da.
Să mergem!
Hai acasă!
- Nu mai țipa la mine așa! - Hai!
Nu mă duc acasă dacă țipi la mine!
Ești mort. Vino-ncoace!
Ce tare m-am îngrășat!
Vai, draga mea soțioară! Niciodată nu vorbește serios.
Mă iubește mult.
E fierbinte! Ce naiba?
Ce-i cu mâinile mele?
Ce tare mă dor! Mă dor!
Doamne, Geun-sik!
Când le-a cules pentru mine? Pentru asta trăiesc.
V-am trimis deja schița propunerii pe e-mail.
Să discutăm detaliile față în față,
dacă veniți în Coreea weekendul acesta.
Da, și o să trimit data și ora exactă a întâlnirii.
Grozav! Sper ca acesta să fie începutul unei relații importante
aici, în frumosul oraș Seul.
Și eu sper. Mulțumesc.
Mulțumim.
Așa!
Totul e mai ușor când ești aici.
Totul curge lin ca un râu!
Cred că așa e când dezvolți puterea a mii de armate.
Nu exagera! Nu pari sincer așa.
De ce îmi sucești cuvintele?
Știi că sunt sincer, nu?
Desigur.
Cred că e greu să lucrezi cu un neadaptat ca el.
Este.
De când sunteți atât de apropiați?
Prietenia noastră a luat naștere când am început să ne urmărim.
Să vă urmăriți?
Pe rețelele sociale.
Avea mulți urmăritori.
Mulți străini.
Nu prea vorbesc despre asta.
Hei, sunt cunoscut la nivel mondial.
Dar nu vorbești engleza.
În lumea asta
comunicăm prin preferințe, nu prin limbaj.
- Da. - Și eu și Na-yun ne urmărim.
Am înțeles.
Dar cred că are un alt cont privat.
Face poze cu mâncare și selfie-uri.
Dar n-a mai postat de luni întregi.
Îmi pare rău să-ți spun,
dar niciun angajat nu vrea să fie prieten cu șeful.
Voiam să creez o companie cu oameni liberi, cu drepturi egale.
Păcat. Auzi, de ce ai plecat de la Greip?
Poftim?
Se spune că Greip e locul de muncă suprem!
Toți visează să lucreze la compania aia. Deci de ce?
Nu renunță niciodată, nu?
- Casa unifamilială din Buryeong-dong? - Da.
I-am dărâmat casa într-o viață trecută?
I-am dat foc?
Hai, că poți!
Ești expert în lumea arhitecturii.
- Baftă! - Pot s-o fac.
Alo, dle Kang. Ați mâncat…
Sunteți atât de furios, încât nu puteți mânca?
Cred că sunteți tare supărat!
Te descurci grozav.
Înțeleg! Vreți să vorbiți cu președintele Choi Seung-hyo?
Da, o clipă.
You can do it.
Alo, dle Kang. Eu sunt.
Da, dar ce ziceți să vă calmați mai întâi?
Puteți să explicați pe rând?
E greu să câștigi o pâine.
Îmi dau seama că au entuziasm,
dar nu știu dacă rezultatele vor fi bune.
I-am pus pe lista scurtă datorită recomandărilor primite.
Dar sunt noi și nu au încă un nume în industrie.
Nu cred că au șanse împotriva Hwawoon.
Bună ziua!
Vai!
- Bună ziua! - Dați-mi-o mie!
Ești vecinul nostru.
Pleci mai târziu decât de obicei.
Am un reportaj în apropiere.
Am înțeles.
Unde mergeți?
Unde să merg? La agenția imobiliară.
Să mergem! O duc eu.
Nu trebuie.
E în regulă.
Nu ești ocupat?
- Nu-i nimic. - Mulțumesc mult.
Ce grea e!
- Da. - Ce e înăuntru?
REPORTER KANG DAN-HO
Deci chiar e reporter.
Hei, fetițo!
Ce cauți? Vrei să te ajut?
Caut cercuri în culturi.
Cercuri în culturi?
Urme de extratereștri?
Da, am văzut ceva strălucitor pe cer aseară.
Poate a aterizat un OZN.
Crezi în extratereștri? Și eu, prietena mea!
Mai degrabă îmi poți fi mătușă.
Scuze, am depășit măsura?
Da.
Dar și eu cred în extratereștri.
De fapt, și Moșul e un extraterestru.
Poftim?
Dacă Moșul vrea să ducă cadouri în toată lumea în Ajun,
trebuie să transcendă spațiul și timpul, nu?
Ești un geniu!
Caut și eu cu tine.
Nu trebuie. Pot să caut singură.
Haide!
Tata mi-a spus să nu vorbesc cu străini.
Poftim?
- Aici. - Bine.
Intră! Aici. Bine.
- Aici? - Nu acolo. Pe masă, înăuntru.
Mulțumesc mult.
Abia ai ajuns?
Mi-suk?
Cine e?
Abia s-a mutat lângă noi.
M-a ajutat cu cutia asta grea.
- Bună ziua! - Bună ziua!
Trebuie să plec.
Da, sigur. Mulțumesc.
În regulă.
- Mulțumesc! - Pentru nimic.
La revedere!
Arată bine.
Personalitate frumoasă, chipeș.
E chipeș, nu?
- Ce meserie are? - Reporter la Chungwoo.
Ar fi bun pentru Seok-ryu.
În niciun caz.
De ce nu? Ai pus ochii pe el pentru Mo-eum?
Nu e asta… Este…
Alo! Da, aici Imobiliare Hyereung.
Vai! A ridicat așa de ușor cutia asta grea?
Tânărul e și puternic.
E reporter și e puternic.
Nu le-ai găsit?
- Vrei o gură? - Nu.
De ce nu? Ia o gură! Îți dau și ție.
Nu.
Bine.
Vrei ciocolată?
Bine.
Nu.
Poftim!
Tata a zis să nu plec cu străini dacă-mi oferă mâncare.
Nu trebuie să mergi cu mine. Ia-o!
De ce faci asta? De ce încerci să mă atragi?
Pui la cale ceva?
Te uiți mult la televizor!
Încerci să mă răpești?
Și la multe filme.
Sun la poliție!
Nu!
Nu sunt o străină.
Lucrez într-un domeniu similar cu poliția.
Atunci când suni la Urgențe…
Nu pompierii, ci ambulanța.
Ești paramedic?
Doamne…
Hai să luăm prânzul!
Du-te tu! Eu am de lucru.
Lasă munca și hai să mâncăm!
De ce te înfurii?
Știi că am un program încărcat.
Hei! Nu face asta! Cui îi pasă de Greip?
- Nu lucra cu idioții ăia! - Ce te-a apucat?
S-a hotărât deja.
Noile birouri Greip au fost alocat deja firmei Hwawoon.
Cum adică?
Când am închis monitorul,
cred că nu se se încheiase apelul și i-am auzit vorbind.
Pentru că nu au mult timp, vor ca Hwawoon să înceapă imediat.
Atelier In a fost selectată, dar nu participă
fiindcă e nouă și nu are experiență.
Sunteți în grupul de control.
I-ai spus lui Myeong-u?
Încă nu.
Nu-i spune!
- Prefă-te că nu știi! - De ce?
O să continui să lucrezi?
Știi că i-au ales pe Hwawoon.
E o informație neoficială.
Eu o să mă port oficial.
Bine, atunci.
Fă ceva de mântuială și trimite-o!
Ești important în Coreea.
Ce știu ăștia de la Greip?
„De mântuială”?
N-o să fac asta.
Eu nu fac diferență între lucrări.
Nu contează dacă am șanse mici sau proiectul e mic.
Dacă e pentru Atelier In,
o să dau tot ce pot.
Deci vrei să fii un pion în toată chestia asta aranjată?
Ești cârpa tuturor?
Seok-ryu,
mă jignești.
Nu te jignesc. Industria e problema!
Îi știu mai bine decât oricine.
Oricât de mult ai încerca,
e o pierdere de timp.
Nu vorbi așa despre munca mea!
Cui îi pasă dacă îi cunoști?
Nu mă cunoști.
Deci continui efortul ăsta inutil
și te înfometezi?
Hai s-o lăsăm baltă!
Bine! O să și dispar, dacă e așa!
Nu mă mai implic.
Dl Yoon nu merită să știe?
Locul ăsta e prea jalnic
pentru cineva ca mine.
Bună!
- Bună! - E prima oară când vii?
- Locuiești în cartier? - Nu, lucrez în apropiere.
Am înțeles.
Aparatele sunt nasoale, nu?
Nu pot spune că nu.
Dacă vrem clienți noi,
trebuie să schimbăm mai întâi aparatele.
Am spus-o și-o s-o mai spun.
N-are rost.
Proprietarul sălii e de modă veche.
Am înțeles.
Îl cheamă Go Seul-gi, a fost boxer.
S-a rănit și a trecut la culturism.
E un tip voinic, dar are nume de fată, nu?
Ai dreptate.
Dar e talentat și a câștigat multe medalii.
Și e în formă pentru vârsta lui.
Dar cum pot să îi descriu mentalitatea?
Știi care e porecla lui?
Nu.
Vodă-veche.
Pentru că e de modă veche!
A spus că sportul vrea sinceritate, nu să tragi la aparate.
Jur.
Ai venit să te înscrii?
- Da. - Pe aici.
La naiba!
Am cunoscut o prietenă incredibilă azi.
Bine. Hai să mâncăm cât vorbim!
Ai spus că îți era foame, așa că le-am livrat personal.
Am uitat că îmi era foame.
Ce fel de prietenă?
E bun.
Oul se topește în gură.
E încă fierbinte.
Ce livrare rapidă! Bravo!
Nu-i așa?
Vezi, nu există prietene ca mine, nu?
Ce persoană incredibilă ai cunoscut?
Ce? O puștoaică de șase ani?
Da, dar probabil că e mai matură decât tine.
E foarte înțeleaptă.
Obrăznicătură!
Vorbesc serios.
Era atât de mică!
Căuta cercuri în culturi pe gazon.
O Jung Mo-eum în miniatură.
Tu îl căutai mereu pe E.T. când erai mică.
Făceam așa cu degetul.
Mă rog, era deșteaptă și drăguță.
Cum o cheamă?
N-am întrebat-o.
Ești sigură că locuiește aici?
Nu știu.
Trebuia s-o fi întrebat!
Era să-mi pierd prietena în fața unei puștoaice.
Hei, Mo-eum?
N-aveai acolo portrete cu Omul de Oțel, Omul Păianjen și alți supereroi?
De ce brusc Polul Nord?
E Polul Sud.
Asta mă interesează acum.
Cum ți s-a schimbat dragostea!
De la bărbați la Polul Sud.
Mi s-a părut mai productiv.
Nu pot să neg asta.
Dacă tot am mâncat, hai să ne plimbăm prin cartier!
- Cheamă-l și pe Seung-hyo! - Nu! În niciun caz!
Plec dacă îl chemi.
Iar v-ați certat?
Clădirea nu are fațadă. Lipsește ceva. Cum să spun?
Cred că nu are niciun impact.
Impact?
Ce-ar fi s-o facem în formă de prismă pentru a refracta și a absorbi lumina,
creând diverse culori?
Precum armonia a mii de culori care se transformă nepregetat,
arhiva Greip va fi transformată într-un spațiu fizic.
Da, știi să folosești cuvintele foarte bine.
Asta e. Am terminat acum.
Greip e o afacere încheiată, nu?
- Să vedem… - Să nu ne facem speranțe.
Cum să nu? E vorba de Greip.
În plus,
faptul că am primit oportunitatea asta mă entuziasmează.
Parcă suntem răsplătiți pentru cât am muncit.
Ca să nu mai spun că am încredere în tine.
Arhitectura lui Choi Seung-hyo inspiră oamenii.
Cât te am pe tine,
nu mi-e frică deloc de echipa Hwawoon!
Să adăugăm ultimele detalii?
- Myeong-u. - Da?
Îndepărtează-te 30 cm! Îți strici ochii.
Parcă ești tata uneori.
Tată!
Bună ziua!
Iar reporterul.
Iar paramedicul.
O acadea cu aromă de durian.
Iar avem aceleași gusturi?
Așa se pare.
Bine.
Cred că iar am fost prima. Ia mâna, te rog.
Țin minte că te-am lăsat data trecută.
- Renunță acum! - Ascultă…
Știi că aroma asta e rară, nu?
Magazinul are aroma asta datorită mie. De ce?
- Pentru că doar eu o cumpăr! - Nu mai ești singura.
O s-o cumpăr și eu de acum.
De ce ai mereu ultimul cuvânt?
Ești liberă să vorbești.
Măi să fie!
Plătiți acum?
Da.
Cu cât mai multe…
Putem gusta dulceața acadelei din mai multe perspective.
Da, azi gust o aromă nouă și tentantă. Frustrarea.
- Te duc undeva? - Nu.
- Du-te, dacă ai treabă. - Scuză-mă.
Ce? Are aceeași mașină ca Omul Mlaștină.
Cui îi pasă? E atât de fudul!
Când o să termin de despachetat?
Încă îl am?
MARTIE 2007 CAMPIONATUL NAȚIONAL DE ÎNOT SEUL
RODIUL LUI SEOK-RYU
Seok-ryu mă bate la cap cu copaci acum.
Am găsit o poză de demult.
Mi se părea mie că vă știu de undeva.
Seung-hyo, trebuie să mergem.
Bine.
RODIUL LUI SEOK-RYU
Seok-ryu vine la hotel?
Nu, nu vine astăzi.
Ce tot spui? Uite-o!
Bună, Seok-ryu!
Iar începi?
Vezica îmi joacă feste când sunt agitat. Trebuie să mă duc din nou.
- Du-te! - Da, baia.
- De ce ai venit azi? - Nu-ți convine?
Ai spus că nu vii.
Mă temeam să nu te bârfească fiindcă nu știi engleză.
La nevoie, îi înjur eu în locul tău.
Te pricepi la înjurături.
Vrei să exersez pe tine?
Seok-ryu?
Tu ești. Doamne! Bună!
A trecut ceva vreme.
Îmi pare bine.
- Îmi pare bine. - Eu sunt Chris.
Seung-hyo.
Chris lucrează cu noi aici, în Coreea, ca designer șef de produs la Greip.
Va juca un rol important, comunicând cu părțile
din interiorul și exteriorul organizației în acest proiect.
Continuă! Sună grozav.
Nu știam că am o responsabilitate așa de mare
pe umeri.
Deși am venit aici cu afaceri,
mereu am vrut să vizitez Coreea.
Pentru că am emigrat în SUA când aveam opt ani.
Nu e de mirare. Deci ești coreean și stai în străinătate.
Exact.
Cel mai mult,
revăzând-o pe Seok-ryu,
sunt foarte fericit.
Seok-ryu?
Voi doi vă cunoașteți?
Da.
Ne-am salutat mai devreme.
Ea a fost lider de proiect.
Serios?
Foști colegi care se întâlnesc peste ocean din întâmplare?
Poate că e mâna sorții.
Nu-i așa?
Atunci a spus că se întoarce brusc în Coreea
și am fost foarte dezamăgit.
M-am întristat când a plecat din SUA.
Scuze, tu ești acea Seok-ryu despre care am auzit atâtea?
Nu știam dacă era coincidență de nume.
De aceea a fost simplu să lucrăm cu tine.
Da, exact. E mereu pasionată și complet dedicată muncii ei.
Am mereu încredere în ea că va rezolva totul.
Am făcut un test pilot,
dar statisticile nu sunt la nivelul așteptărilor.
Voiam să văd o mărire a ratei de conversie,
dar nu s-a îmbunătățit.
Nu, rezultatul nu este cel scontat.
Să revenim la tablă, să vedem unde am greșit
înainte de următoarea ședință.
Iar? Dar am încercat de atâtea ori și tot n-am reușit.
Susan are dreptate.
Nu avem mult timp, așa că mai bine renunțăm.
Știu că e dificil,
dar haideți să mai încercăm o dată!
Totuși…
Bine. Așa facem.
Dar Peter și Susan abia au intrat în proiect,
au nevoie de timp să se acomodeze.
Așa că va trebui să lucrezi tu mai mult. E în regulă?
Desigur.
Încheiem aici, atunci?
Bine, încheiem.
Bravo!
Mersi că ai fost de acord cu mine.
Desigur că sunt de acord. Suntem în aceeași echipă.
Deși biroul ăsta e ca un deșert,
ar trebui să fim ca un duh unul pentru celălalt.
Duh?
Da. Când ești la pământ
și îți e greu,
poți să freci lampa așa.
Îmi ceri o dorință?
Într-un fel.
Înseamnă: „Am încredere în tine.”
Ești pasionată și ai un simț puternic al responsabilității.
Căpitanul nostru.
- Bum! - Bum!
- La treabă! - Mersi.
Știi, cu Seok-ryu…
Am făcut exact cum mi-ai spus, și voilà!
Am rugat-o pe „Seok-ryu cea competentă” să mă ajute,
și ea a făcut totul în locul meu.
- Da. - De unde ai știut?
Am testat terenul.
Mi-am dat seama că ar face orice dacă o feliciți.
Mai ales dacă-i spui „Cred în tine.”
Astea-s cuvintele magice.
Chiar crede că poate face totul?
Oricât ar încerca,
tot o să dea cu capul de tavan.
Da.
Crezi că îi lipsește afecțiunea?
Poate de aceea e atât de disperată după laudă și recunoaștere,
ca un copil.
Da, s-ar putea.
Apropo, ați auzit?
E vorba de motivul pentru care a făcut pauză acum trei ani.
I s-a întâmplat ceva grav.
Sărăcuța.
Ei bine, s-a terminat acum.
Haideți să planificăm weekendul,
de vreme ce drăguța noastră IA ne va face toată munca.
Ce ziceți…
Să mergem în K-town diseară.
- E bine? - Da.
- Sună bine. - Grozav!
- Bine, ne vedem acolo. - Pa!
Salut! Ce faceți?
„Lumina care creează culori recursive pe sutele de mii…”
Îmi cer scuze.
Nu te mișca! Șterg eu.
Mi-a alunecat din mână.
Seok-ryu, ești bine?
- Hei! Ești bine? - Scuze.
Mă duc la baie.
Să luăm o mică pauză?
Desigur.
Cât mai trebuie să stau aici?
Trebuia să fie superficial,
dar s-au pregătit mult.
Păcat, căci doar își pierd timpul.
Dar mie îmi place și propunerea lor.
Personal, cred că e păcat că am decis să lucrăm cu Hwawoon.
O propunere bună nu înseamnă mereu rezultate bune.
În plus, e doar un start-up.
E de la sediu. Stai!
- Bine. - Sunt Jennifer.
Hei, Seok-ryu!
Ești bine?
Nu m-am gândit că o să te întâlnesc aici.
Nu-i așa? Nici eu.
Da, pare că te descurci bine. Ce mai faci?
Eram curios dacă ceilalți știu despre asta.
De acum trei ani?
Prefer să nu vorbești de asta.
Scuze dacă te-am jignit. Îmi fac griji pentru tine.
Știu deja
Greip i-a ales pe cei de la Hwawoon.
- Ce? - Nu-ți face griji!
O să mă prefac că nu știu nimic
de dragul colegilor mei, care fac tot ce pot.
Așa că păstrează-ți manierele!
Cred că e o neînțelegere.
Ajunge.
Știi deja că v-am auzit atunci.
Da.
Dar am vorbit serios când am spus că mi-a părut rău când ai plecat.
Vezi tu, erai duhul meu la Greip.
Un software inteligent și comod.
Și ușor de manipulat.
Ține minte că mi-am dorit…
- Nesimțitule! - Seung-hyo!
- Ce te-a apucat? - Ce naiba ai spus?
Credeam că nu înțelegi.
- Ce neplăcut! - Hei!
Crezi că o să mă prefac?
Nu mă așteptam la corectitudine, dar ești grosolan.
Poate că tu ești cel care nu-și știe locul?
Cum îndrăznește un magazin de cartier să proiecteze noua clădire Greip?
Se spune că angajații unei companii arată statutul ei.
Mă îndoiesc de judecata ta că ai angajat un tip atât de nesociabil.
- Nesimțitule! - Hei!
Nu face asta!
Doamne!
Cum îndrăznești să fii violent cu cineva de la sediu?
N-o să trec asta cu vederea.
- O să raportez! - Te rog.
- Să te văd. - Hei!
Vorbește cu mine, Chris! E din cauza mea.
Dle Yoon, îmi dau demisia.
- Ce? - Nu trebuie să mă plătești.
Hei, Seok-ryu!
Nu mai am nicio legătură cu Atelier In.
Așa că nu implica și compania!
Crezi că n-am nimic mai bun de făcut, decât să mă încurc
cu firma asta de rahat?
La naiba!
Și mai lucrează la engleza ta!
E tot nasoală.
Când ceri cuiva o favoare,
trebuie să spui „te rog” mai întâi.
Ei bine?
Deci?
Te rog…
Da?
Te rog…
Te rog, pe naiba!
Ăsta a fost…
un pumn de la o Bae Seok-ryu liberă, nu angajată la Atelier In.
Un cadou pentru fostul meu subordonat cu un caracter josnic.
Oprește-te!
N-am mai purtat tocuri de mult. Mă cam dor.
Știi cum lucrez, așa că știi că sunt perseverentă și tenace.
Compania asta e mai mult decât meriți.
Te provoc să te pui cu Atelier In.
O să adun dovezi despre exploatarea subcontractorilor,
plagiatul produselor, neglijarea îndatoririlor și manipulare.
Și le trimit cadou la Greip.
Ai înțeles?
Seok-ryu!
Bae Seok-ryu!
Unde te duci?
Vreau să fiu singură. Lasă-mă-n pace!
Cred că sunt nebună. De ce merg în drumeție noaptea?
Ce faci?
Ce-ți fac picioarele?
Nu le mai simt de ceva vreme.
Așa e mult mai bine. Doamne!
De ce urci până aici pe tocuri?
E un fel de autopedepsire voluntară.
Știai că…
atunci când Isus a murit pe cruce pentru păcatele lumii, avea 33 de ani?
Avea aceeași vârstă ca noi.
Vârsta noastră în sistem internațional?
Nu vezi că vorbesc serios?
Continuă!
E incredibil că avea vârsta noastră.
Pe mine mă afectează și niște vorbe.
Desigur. Chiar și cea mai mică remarcă de genul ăsta doare.
Hei, Seung-hyo…
Eu eram o paria la Greip.
După ce am plecat din companie,
întâi am dat vina pe Chris și pe ceilalți.
Dar am înțeles ceva după ce te-am văzut lucrând.
A fost, de fapt, din cauza mea.
Dacă făceam ceva ce-mi plăcea, ca tine,
aș fi rezistat până la sfârșit, orice-ar fi fost.
Nu.
Ce ți-au făcut a fost clar hărțuire la locul de muncă.
N-are legătură cu faptul că-ți place slujba sau nu.
Vreau să spun că…
doar pentru că ți-ai dat demisia,
nu înseamnă că nu aveai pasiune și hotărâre. Bine?
N-are sens ca victima să se învinovățească.
Trebuia să-l omor pe nesimțitul ăla. La naiba!
Nu merge așa.
Hai cu mine!
- Unde te duci? - Vino!
Stăteam confortabil, să știi.
Unde mergem?
Scrie-le aici!
Numele tuturor celor care te-au hărțuit.
Ce? De ce așa, brusc?
Să începem cu Chris.
Ce faci?
CHRIS
Părea că are un fizic destul de bun.
CHRIS OBEZUL
Mă gândeam eu.
Avea și mult păr.
„Chelie.”
Încetează! Nu-ți stă bine să fii imatur.
Ai uitat ce ți-a făcut?
Idiotul ăla are dinți super drepți. Avea aparat dentar când era mic.
„Proteză.”
Scrie dermatofitoză și hemoroizi!
- Unghii încarnate. - Dermato…
Nu e spațiu.
Trebuia să cumperi un lacăt mai mare.
Trebuie să scriem și pentru Susan și Peter.
Scriu mai mic.
- Dermato… - Hemoroizi.
- Unghii…
Încarnate…
Nu crezi că e cam dur cu unghii încarnate?
Scrie acolo totul!
Bine. „Unghii încarnate.”
Bine, nesimțiților.
Gustați puterea blestemelor care vin tocmai din Coreea.
Întâi au fost K-pop și K-drama, acum sunt K-superstiții, idioților.
Te simți mai bine?
Da, mult mai bine.
Ce ușurare!
Hei, Seung-hyo.
M-ai impresionat.
Nu-mi spune că-ți place de mine! Te omor.
Neghiobule, nu e vorba de asta.
A fost impresionant cum ai prezentat oferta pentru Greip.
Știai că nu o să iasă, dar nu ai renunțat.
A fost minunat.
Pe bune?
M-ai pus pe gânduri.
M-am hotărât.
Caut un loc unde să înot până la capăt.
Să vezi. O să fac stil liber și fluture.
Sună bine.
YOON MYEONG-U
Nu trebuie să răspunzi?
Salut, Myeong-u! Scuze.
Pentru ce?
- Păi… - Cumva…
e o scuză pentru nopțile obositoare de lucru care ne așteaptă?
Ce vrei să spui?
Am primit proiectul de la Greip.
Poftim?
Nu clădirea de birouri, ci reprezentanța.
Vor deschide una în Seul la anul.
Ne oferă o șansă.
Stai așa, vorbești serios?
Dar cum?
Liderului echipei de design i-a plăcut propunerea.
Ce? Ce este?
Seok-ryu e lângă tine? Spune-i asta din partea mea.
Chris a fost dat afară din Greip.
Rahat!
Sunteți concediați!
O să mă asigur că n-o să mai lucrați în industria asta.
Cred că tu vei fi cel care n-o să mai lucreze.
Poftim?
Am obiceiul de a înregistra întâlnirile.
Așa pot fi mai atent la feedbackul clienților.
Dar nu știam că va fi și un mod de a dovedi acuzațiile.
E o înregistrare ilegală.
Nu e legală.
- N-are valabilitate legală? - Da.
Da, ai dreptate. Dar…
Cred că e valabil pentru justițiari.
Ce rahat de câine e ăsta?
Miau!
Îmi plac mai mult pisicile.
Și îmi plac și excursiile și vinul.
Și tenișii! Sunt înnebunit după pantofii în ediție limitată!
Dar chestia e că știu pe cineva care e fix ca mine.
„Château Ribello”?
Ro-hui. Ro-a.
Are o aromă rafinată de zmeură și ciocolată. Doamne!
„Domeniile Cavalerie Santren.”
De unde a luat un vin atât de bun?
Vai! La început, credeam că e cineva cu același nume.
Vezi numele de aici, nu?
Tony Brown.
Vicepreședinte Greip.
Ne urmărim pe rețelele sociale.
Și ținem legătura des.
Și ce?
Desigur.
Poate că nu e mare lucru pentru tine, dar e ceva ce nu știi.
În lumea asta,
știm că avem suflete-pereche și oameni cu aceleași gusturi.
Îmi păstrez cu meticulozitate viața privată și cea personală separat.
Nu i-am spus încă lui Tony,
dar tu nu vrei să joci corect.
Așa că am trimis deja înregistrarea tuturor.
- Nemernicule! - Ai grijă, jigodie!
Ai stat departe de Coreea atât de mult, încât ai uitat regulile de etichetă?
Uite ce e, golan cu păr soios!
Cum îndrăznești să vorbești așa cu cineva mai în vârstă decât tine?
Trebuie să ai respect. Ai înțeles?
Încheie-te la cămașă!
Bine? Aranjează-ți și cravata!
Golanule!
Da, dle.
Așa.
Sorry.
În coreeană, mă!
Îmi cer scuze.
Ce a spus dl Yoon? Ce e?
Chris o să fie concediat.
Myeong-u e prieten cu vicepreședintele Greip.
Poftim?
Și vor să lucrăm la proiect.
Ce proiect?
La reprezentanța Greip.
- Serios? - Da.
- Pe bune? - Da.
Doamne!
Hei, Seok-ryu! De ce ai venit?
- Nu aveai simulare azi? - E doar o simulare.
E ca examenul de admitere.
Mama ta îți ia telefon dacă iei notă mare.
Ai câștigat, e de ajuns.
Și nu-mi trebuie telefonul ăla scump. E în regulă.
Nu-mi trebuie cameră de 2 MP.
S-ar vedea pistruii. E în regulă.
N-am ce să îți dau.
Îți dau asta.
Ce e?
De ce mi-o dai mie?
Ai zis că azi e Ziua Albă.
Poți s-o dai la schimb pe caramele.
Stai…
Cumva…
mi-ai spus…
să dispar?
- Hei! - Ia și asta!
Hai acasă!
Hei!
E aur adevărat?
Nu e, nu-i așa? E?
Pot s-o mușc?
Părinții mei n-au venit la concurs,
dar, văzând că ea nu s-a dus la simulare, mi-am dat seama.
De când o știu pe Bae Seok-ryu,
n-a fost nicio clipă în care să n-o plac.
Înnebunesc.
Dar n-am curajul să-i spun,
pentru că nu vreau să ne stricăm prietenia.
Așa că nu-i spun acum, o să-i spun când am 20 de ani.
Când o să fim adulți,
sper că voi putea să-i spun lui Seok-ryu ce simt.
Seok-ryu, ești fericită că visul tău de a merge în SUA s-a îndeplinit?
Da, îmi merge bine.
Dar mă simt cam singură.
Nu mai am.
Stai. O să mai aduc.
Am mult alcool. Mult mai mult.
O grămadă.
- La naiba! - Ești bine?
Rucsacul tău e enervant.
Imigrezi? De ce ți-ai luat așa de multe?
Era să uit.
Trebuia să-ți arăt când am ajuns.
Asta…
Mama ta a zis că ai picioare reci
și mi-a zis să-ți dau covorașul ăsta electric.
Mama e ridicolă. E mult mai cald aici decât în Coreea.
Serios?
Astea sunt…
alge uscate…
și conserve de ton.
Se găsesc și aici. Oricum, mersi.
Niște gochujang. Și asta.
Un afiș cu DOS.
Acum îmi place Justin Bieber.
Bine, ultima, dar nu cea din urmă.
Ce greu a fost să o aduc!
Credeam că mi se rup umerii.
Ai plâns că n-ai citit noile numere.
- Seria e gata. - Hei!
Sfinte Sisoe! De când voiam să le citesc!
Serios, Seung-hyo! Ești…
Ești cel mai tare!
Știam că pot conta pe tine!
Doamne, ce dulce ești!
PERFECTUL COMPUS
PREZENTUL CONTINUU
DRAGOSTEA DE ALĂTURI
Nu te potolești.
De ce se uită Seok-ryu așa ciudat la mine?
Ferește-te de privirile lumii!
Îți arăți fundul prea mult.
Vezi-ți de ale tale!
Ești supărat pe mine pentru ceva?
Ești foarte frumoasă.
L-ai uitat complet?
Nu.
Încă îl iubesc.
Trezește-te!
- Am zis să te trezești! - Ajunge!
Crezi că faci ce vrei cu mine?
Ți-am spus.
Nu mai suntem copii.
Subtitrarea: Ligia Constantinescu