- Mami? - No?
Proč jedeme domů?
Říkala jsi, že musím zůstat v nemocnici, abych se uzdravila.
To můžeš i doma.
A už jsi byla pryč moc dlouho, nemyslíš?
Ale mně se tu líbí.
Mají tu postele a teplo.
Tatínek opravil topení, takže ti bude teplo i doma.
Šup.
Pomůžu ti.
- Díky. - Tak pojď, Ta-in.
A co ty, tati?
Jeď napřed a chvilku na mě doma počkej, zlatíčko.
Než se naděješ, budu zpátky.
Tak zatím papá!
Jak vám to mohli udělat? Nemá nějakou vzácnou nemoc?
Jsme moc chudí.
No a co?
Jak mohli vykopnout nemocnou holčičku z nemocnice?
To je jim jedno, jestli umře?
Díky, že jsi nám půjčil auto.
Metrem by to pro ni bylo náročné.
Takhle to má pohodlnější.
A nezapomeň...
o co jsem tě prosil.
Nechceš si to ještě rozmyslet? Tvoje dcera tě přece tak zbožňuje.
NEMOCNICE ILJONG
POJISTNÝ CERTIFIKÁT POJIŠTĚNEC: NO SANG-GUK
Tak už se prosím proberte!
Musíte zůstat při vědomí.
Neomdlívejte, říkám!
Musíme odsud rychle pryč.
Tak už se sakra proberte!
No tak!
Musím se vzbu...
Jste vzhůru?
Probuď se...
Nejdřív se napijte.
Jak jako „musíme pryč“?
Nesmíte křičet ani zmatkovat. A rozhodně vám nesmí rupnout nervy.
Teď mě poslouchejte.
Prý je možný získat jiný pokoj.
Za miliardu wonů. Nezní vám to číslo povědomě?
Pamatujete, jak Jednička pořád říkal, že potřebuje jednu miliardu?
Netušila jsem, že ji chce kvůli tomu.
Není divu, že všechno tak pokorně snášel. Celou dobu měl tajný plán.
Jednička navrhl, abychom se společnými silami
pokusili svrhnout Osmičku a její machiavelistický a krutý režim.
Samozřejmě mi taky nabídl,
že si můžu vybrat jako první,
když kvůli vám všem riskuju život.
Takže mi vlastně nabídl osmičku.
A něco takovýho se přece neodmítá.
Jestli s tím plánem souhlasíte, rozšiřte třikrát chřípí.
Je nás přece o hodně víc.
Nemůžeme ji prostě napadnout?
Pochybuju, že by nás vážně zastřelila. Nebo jo?
Prásk!
Že jsou fakt sexy?
Prosím?
Mluvím o stříkancích krve.
Vypadají tak avantgardně.
Chci střílet doopravdy.
Ne do kýblů s barvou,
ale do lidí.
Možná by bylo lepší
všechny postřílet...
„...a ukončit celou hru.“
Přesně takhle to řekla.
Strašně jsem se bála, že mě fakt zastřelí.
Ať vás ani nenapadne zkoušet ji přemoct.
Musíme na to jít opatrně.
Co kdybychom...
ji přepadli v noci?
No...
Poslední dobou vůbec nespí.
Cože?
Akorát...
pořád maluje.
Už dokončila malby „ Number 5“ až „Number 9“.
A vsadím se, že nás i v tuhle chvíli sleduje.
Musí to být přes den.
Když svítí slunce, hraje na náměstí golf.
Hezky! To bylo skvělý!
Nakoupila si nějaký další zbraně?
„Zbraně“?
Nejnovější je Coco.
„Coco“?
Nevypadá na to,
ale je to úplný démon.
Po golfu jde Osmička vždycky k sobě a naloží se do vany.
Vážně se den ode dne zlepšujete.
To je naše šance.
Díky.
Nikdy jindy tu zbraň neodloží.
Můžeme tam naběhnout, vzít ji pistoli a zaútočit.
Určitě bude vzdorovat i neozbrojená,
takže potřebujeme někoho, kdo se umí rvát.
Nech to na mně.
Já ji přeperu.
Bohužel...
je tu ještě jeden problém.
Vždyť už jsme museli probrat všechno, ne?
Nemáme nikoho, kdo by vás mohl rozvázat.
Cože?
Když hraje golf,
musím jí podávat hole.
Skvělý odpal!
Vždyť máme ještě Pětku.
Co tady venku děláš?
Že je na sluníčku příjemně?
Kromě vás je jediná,
kdo se může volně pohybovat.
Musíte ji za každou cenu přesvědčit, aby nám pomohla.
Čtyřko...
Jsi naše jediná naděje.
Prosím...
Pětko... Víte, kdo jsem, že jo?
No ovšem. Ta kráska ze čtyřky.
- Tak to jsem ráda. - Proč?
Pojďte na chvilku se mnou.
Poslední dobou trávíte hodně času sama a chci si s váma popovídat.
Co na to říkáte?
To jsou moje oblíbené talíře.
Šlohla jsem je Osmičce, abyste taky něco měla.
Poslyšte...
Jak jste se sem vůbec dostala?
Vypadáte, že máte hodně peněz.
Na to já mám docela odhad.
Kdysi jsem jich vážně měla dost.
O všechno jsem ale přišla.
Jak to?
Manžel byl proslulý dermatolog, takže měl skvělý plat.
Nikdy mi ale neprojevil ani špetku úcty
a neustále si vydržoval milenky.
Začalo to, když jsem se potřebovala odreagovat.
Byl na mě strašně hodný. Nemohla jsem si pomoct.
A potom mě poprosil o půjčku.
Nakonec dostal náš dům, manželovu kliniku i peníze.
Než mi došlo, co se děje, muž mě už dávno zažaloval
a já jsem se ocitla na mizině.
To je ale parchant.
To já jsem byla hloupá.
Vždycky si namlouvám něco, co není pravda.
Až se odsud dostaneme,
můžete ty šmejdy nechat zabít.
S tolika penězi si na to v pohodě někoho najmete.
Propána...
Takhle to zní strašně lákavě.
Díky, Čtyřko.
Čtyřka se ji usilovně snažila získat na naši stranu.
Řekla jí o plánu Jedničky, o tý miliardě i o tom, že už to mučení nezvládáme.
Znělo to ještě tragičtěji, než to bylo.
Můžu vám nějak pomoct?
Stačí, když uděláte, co vám řeknu.
Dobře.
Cokoliv.
Pětko...
Teda...
pod jednou podmínkou.
Konečně přišel den D.
Tak jo. Jdeme si zahrát?
- Začátek nám ale moc nevyšel. - Nedáme si pauzu?
I Coco vypadá nějak unaveně.
Přesně proto potřebujete nějaký pohyb.
Coco, když se ti do ničeho nechce,
musíš se pořádně protáhnout.
Pojď sem, zlato.
Hodnej pejsek. Pojď sem.
Už jsem nachystala jamky i všechny překážky, Osmičko.
Bude to sranda!
Čtyřka to ale pohotově zachránila.
Poslyš...
O čem jsi to posledně mluvila s Pětkou?
Prosím?
Když jste se tak objímaly a brečely. Málem jsem se k vám ze zvědavosti přidala.
Aha...
Tak vy jste nás viděla.
Povídaly jsme si o našich životech.
To bylo krásný!
Dneska vám to odpalování vážně jde!
Měl tenhle nějaký jméno?
Bylo to fakt něco.
Můžete se měřit i s Pak Se-ri.
Možná bychom měly přitvrdit, ne?
Jste v pořádku?
Ano, jsem.
Kam se ten míček poděl? Musel skončit opravdu daleko.
Letěl vážně dlouho.
Já vím.
Poslyšte...
Myslím, že jeden odletěl někam tamhle. Běžte se podívat.
- Tamhle? - Jo.
Tamhle. Hele!
To je on, ne?
Ten se vám vážně povedl.
Honem, vstávej.
Počkej. Moje nohy...
To je tím, že ses dlouho nehýbala. Musíš se protáhnout.
Dneska vám to tak jde.
- Jste vážně úžasná. - Myslíš?
Co se děje, Coco?
Jsi v pohodě?
Určitě jo, že jo?
Chová se nějak divně.
- Já jsem tak unavenej... - Jste v pořádku?
Seberte se.
Šíleně mě bolí ramena. Jak se mám podle vás sebrat?
Zbývá nám už jen Sedmička.
Vážně se nezvednu...
Navíc asi brzo usnu.
Nemůžete tu takhle zůstat. Vstávejte. Rychle!
Schovejte se!
Já už nemůžu, Pětko.
Musíte.
Ještě kousek.
Co se děje, Osmičko?
Myslím, že jsem tam někoho viděla.
Cože?
Kde? Já nikoho nevidím.
- Už nemůžu. - Dělejte!
Počkejte... Nejspíš to byla Pětka. Asi se chtěla protáhnout.
Že jo?
To je ale chytrý pejsek.
Co se děje, Coco?
- Cože? Coco. - Coco!
- Kam běžíš? - Počkejte. Vždyť už jsme skoro dohrály.
Dostala jsem záchvat! Umírám!
To je taková mrcha...
Osmičko! Počkej na mě!
Kam to utíkáš, Coco?
Coco...
Trojko!
Pojďte sem. Musíme se schovat.
Tudy. Ale ne...
No tak, pospěšte!
Co se děje, Coco?
Kam jsi zmizela?
Osmičko!
Ten podělanej čokl...
Coco...
Coco.
Osmičko!
Ale ne!
Co se to tu děje?
Osmičko!
Vítejte.
Tady je plno. Odbočte prosím doprava...
Počkejte!
Je mi líto, ale tady parkovat nemůžete.
Promiňte, ale mám naspěch. Za 10 minut budu venku.
O patro níže jsou volná parkovací místa, madam.
Co máte za problém? Hned budu venku, říkám.
Jsem důležitá klientka. Víte, kolik u vás pokaždý utratím?
Počkej. Nejsi ty...
Já si to myslela.
- Ty děláš tady? - Co je?
Ty ji znáš?
Ty ne? Vždyť s náma chodila do školy.
To je ta uječená holka, co tvrdila, že bude hvězdou. Chudák.
Tak už pojď. Spěcháme.
Tady vlastně taky tančí, takže se jí to splnilo.
Asi měla debut na parkovišti.
Vidělas ji?
Vypadala takhle.
Přestaň! Někdo tě uvidí.
Do prdele...
Ty vole... Že jsem to neudělala hned.
Neměly jste hrát golf?
No, víte...
podařilo se mi dát eso.
Cože?
Proč se ještě neprobrala?
Už by měla být vzhůru.
Tak silně jsem ji zase nepraštila.
Podle mě si jen potřebuje zdřímnout.
Ani nevím, proč jsme brečeli. Asi nás dojalo, že konečně vidíme slunce.
Byli jsme svobodní.
Šestka se kvůli těm zádům nemohl hýbat,
Osmička byla svázaná s Coco
a její jediný zbraně, taser a revolver,
jsme získali my.
Konečně jsme...
Promiňte, ale než budeme pokračovat...
Pamatuješ, co jsi mi slíbila?
Můžu to udělat teď?
O čem to mluvíte?
Pětka...
nám pomohla pod jednou podmínkou.
Dejte mi skalpel,
nějakou gázu, obvazy, hemostatika,
anestetika, antibiotika, dezinfekci
a lékařské rukavice, prosím.
Co je?
Co tu děláš?
Co sis na mě vymyslela?
Pětko?
Počkej...
Proč to děláš?
Jste to vy, že jo?
- Cože? - Zdravím.
- Máš propisku? - Vydrž.
Mohl byste se mi podepsat?
- Propána... - Jste to vy, že jo?
Jsem váš fanda. Skvěle jste kradl mety.
- Oba zbožňujeme baseball. - Přesně.
Aha. Tak dobře.
Jak se jmenujete?
- O Sung-džun. - A já Čcho Min-a.
Kolik má naježděno?
Díky.
Ty nestojíš o výdělek?
Já vím...
- Díky. - Děkujeme.
- To nic. - Díky.
- Nashle.
- Tady bych ho vážně nečekal. - Že? Je milej.
Máš radost?
Prosím?
Dělá ti radost se podepisovat?
Nebuďte takovej, šéfe...
Vykopli tě z týmu za sázení a pořád si vesele rozdáváš autogramy?
Táhni k...
„Táhni“?
Proč? Budu další, koho zmlátíš?
Uvědomuješ si, kolik jsi tenhle měsíc prodal aut?
Koukej se vzpamatovat, jasný?
Začni se chovat normálně.
To je kokot.
Co chceš?
Počkej, moje kalhoty. Proč...
Co to děláš?
Pětka nám pomohla pod podmínkou, že...
Chci se pomstít.
Já toho hajzla ze šestky vykleštím.
Co ta anestetika? Vůbec jsi mi to neumrtvila!
Dala jsem mu na to antibiotika,
takže by neměl mít problémy s pohybem.
Chtěl jsem na tu výměnu pokojů použít peníze Osmičky.
Jednička ale poklidně opáčil:
Na tohle jsem si od začátku šetřil.
Chci si to zaplatit sám.
Máte pravdu. Jste vážně správnej chlap.
Proč všichni pochlebujou krásným ženám a boháčům?
Domluvili jsme se mírumilovně.
Čtyřka měla jít do osmičky a Osmička do čtyřky.
A Jednička, který o týhle chvíli snil, do šestky.
Ostatní byli spokojení, kde jsou.
Neříkám, že bych nechtěl víc,
ale byli jsme rozumní a dohodli jsme se takhle.
Bez nějaký vyšší autority jsme si museli spravedlivou odplatu vydobýt sami.
Chtěl bych si...
vyměnit pokoj.
Beru to.
Co to je?
Proč poslali jen obálku?
- Cože? - Co se děje?
Co v ní píšou?
Cože?
Co to má...
sakra znamenat?
Co se to do háje...
- Co se stalo? - Já...
Ty svině.
- Co je? - Co se děje?
No tak. Ukažte mi to.
„Kdykoliv během hry
si za získané peníze můžete koupit jakýkoliv pokoj.
Cena každého pokoje
je následovná:
První patro: 10 miliard wonů.
Druhé patro: 20 miliard. Třetí patro: 30 miliard.
Osmé patro: 340 miliard.“
Cože?
Nejdřív jsme tomu nerozuměli.
Mysleli jsme, že se můžeme s kýmkoliv vyměnit.
Podle všeho jsme si ale koupili jenom návod, jak to udělat.
A navíc za naprosto absurdní částku.
Hned jsme pochopili, na čem jsme.
S pokoji se sice dalo obchodovat,
ale ve skutečnosti jsme si stejně žádný koupit nemohli.
Jinými slovy bylo o našich osudech rozhodnuto už na začátku.
Co si teď počnu?
Ale ne, Jedničko...
Myslel jsem, že se pořadatelé chtěli předvést,
když vytvořili systém odměn řízený Fibonacciho posloupností,
ale jak odměny, tak ceny pokojů
určovaly přirozený řád věcí v rámci celý hry.
Představovaly zlatý řez v očích jejích vševidoucích tvůrců.
Všechno, co jsem si doteď našetřil, je...
Co si jen...
Co máme dělat, Sedmičko?
No tak, Sedmičko...
Vy máte odpověď na všechno.
No tak, řekněte něco!
Zdá se, že moc nerozumíte svýmu publiku, pane Ju.
I zákusky si kupujeme, protože chutnají dobře.
Utrácíme za uspokojující zážitek.
Proč teda tak lpíte na tom svým realismu?
Všichni mají svých životů po krk.
Nemusíte je upozorňovat na něco, čeho jsou si sami vědomi.
Vědí o tom...
a nebaví je to.
Stačí jim předhodit něco zábavnýho, na co se bude dobře koukat.
Při vší úctě, pane,
nemyslíte si, že je podceňujete?
Považoval jsem vás za chytrýho člověka, pane režisére,
ale jste pěkně natvrdlý.
Pane Ju...
kdysi jste míval takový úspěch.
Ozvěte se,
až budete chtít natočit něco zábavnýho,
a ne filmy tohohle typu.
Tohle byla neskutečná nuda.
Proč jste to pojmenoval „Zkáza“?
Já nevím.
Vážně netuším.
Dělal jsem, jak nejsem chytrý...
ale taky si nevím rady.
Prostě s náma chtějí vyjebat.
Ve skutečnosti se s nikým vyměnit nemůžeme.
Dělal šestnáctky, protože nechtěli najímat další lidi.
Je to šílený. Jen proto, aby ušetřili...
Bez operace prý nepřežije.
Navíc ani nemá pojištění.
Můžu se na to vysrat. Ty zatracený socky...
Přesně.
Prý usnul kvůli přepracování.
Proč musel napálit zrovna do mýho auta?
Tu operaci potřebuje nejpozději do zítřka?
Postarám se o to.
Budu mu dělat ručitelku.
Seženu peníze na operaci i odškodné.
Tak ať ho operujou.
Pojďme to...
prostě ukončit.
Venku...
se můžeme složit a proplatit mu to.
Co vy na to?
Tak co?
Nemá smysl, abychom tady zůstávali.
Musíme odsud vypadnout.
Ne!
Stůjte.
- Jedničko... - Nesmí to takhle skončit.
Nemůžu prostě odejít.
Vám to snad připadá v pořádku? Mně teda ne.
Jedničko.
Zůstaňte, kde jste.
Už ani krok!
Trojko.
Spoutejte Dvojku.
Použijte pásku.
Honem.
Sedmičko, vy spoutejte Čtyřku.
Dělejte, říkám!
To je fakt taková prča.
Vážně to tady zbožňuju.
Viděli jste, kolik nám dali času?
No není to bomba?
Krucinál.
- Už zase? - Pořád se musí předvádět.
Kdo?
Jedna neúspěšná umělkyně.
Přestali si ji najímat, tak začala vystupovat na vlastní pěst
a šíleně se zadlužila.
A teď je na mizině a vystupuje tu bez povolení.
Zavolejte policii. Dělá hluk.
Musíme tu vydržet co nejdýl! No tak, lidi!
Já tu chci zůstat!
Stali jsme se diváky a vyčkávali začátek vystoupení.
Dámy a pánové,
děkujeme za trpělivost.
Čeká vás představení, jaké jste...
doposud neviděli.
Jedničko...
- Jedničko! - Jedničko!
Opatrně!
Jedničko!
Dávejte si pozor!
- Jedničko! - Ne!
Slezte dolů!
- Není vám nic? - Neblbněte!
Neriskujte tak!
- Slezte dolů! - No tak!
Co to do něj vjelo?
- Pojďte dolů, říkám! - Prosím, slezte.
On to dělá, aby získal víc času?
- Do toho! - Ale ne...
Co budeme dělat?
- Jedničko! - Pozor!
Jedničko!
- To snad ne... - Co teď?
Nepouštějte se!
Jedničko!
Pevně se držte!
Co budeme dělat?
Co teď?
- Držte se! - Hlavně se nepouštějte!
Opatrně!
Panebože!
Ten oheň...
To snad ne!
Jedničko.
Jedničko! Vydržte.
Nemůže tu takhle zůstat.
Musí do nemocnice!
Můžete dýchat?
Otevřete, vy parchanti!
S takovou umře!
Něco mi pošlete.
Cokoliv. Hlavně ať už to skončí!
Je mi fuk, co to bude. Dejte mi tu nejdražší věc, co máte.
Diamanty, zlatý cihly...
Prostě cokoliv, co vynuluje ten odpočet, sakra!
Dělejte!
1440 hodin?
To je v prdeli...
- Dost! - Otevři oči!
Ksakru!
Proč to pořád skáče nahoru?
Protože je to dojemný.
Všichni se ho tak zoufale snažíte zachránit.
Koho by tohle nechalo chladným?
Já jsem to říkala.
Nakonec se...
odsud možná vážně nikdy nedostaneme.
Jedničko, prober se!
No tak!
Nesmíš to vzdát!
Tak už to prosím ukončete!
Co víc ještě chcete vidět, vy svině?
Tak co?
Jedničko.
Vydržte.
Musíme je oslepit.
Jedničko, dýchejte.
No tak, proberte se.
Trojko?
Dělejte, Trojko!
Ne! Nedělej to!
Rychle!
Do prdele. Schody...
Jo! Všechny je rozbil.
- Už to bude, Jedničko. - Jedničko!
- Ještě chvilku. - Jedničko!
Já nechci pryč!
Teď už nevidíte nic.
Tak co?
Co ještě můžete udělat?
Ani se nehnou.
Ti zmrdi!
Až když jsme je úplně oslepili,
stáhli ten odpočet na nulu.
Jedničko!
- Otevřeli! - Honem!
Jedničko...
Chtěl jsem...
se vyšplhat výš.
Celý život jsem strávil na úplném dně.
Jedničko.
Jsem nula...
Neměl jsem být hamižný.
Hlavně neomdlívejte, jo?
Jedničko...
Omlouvám se...
svojí dceři...
i vám.
Moc mě to mrzí.
Jedničko.
Na mě je ten konec moc sentimentální...
ale nebylo to špatný.
Vy svině!
„Gratulujeme.
Výhru vám převedeme na bankovní účet.“
KONEC
Už je to asi dva a půl měsíce,
co osm lidí zmizelo ze společnosti.
Byli jsme svědky takových zločinů a hrůz,
že by tomu normální člověk nevěřil,
ani kdyby to někdy vyšlo na povrch,
ale svět se o tom samozřejmě nikdy nedozvěděl.
Po tom šoku ze smrti Jedničky, toho šílenýho množství peněz
a celkový pomíjivosti času
jsem si připadal úplně vyšťavený.
Nedokázal jsem se vzpamatovat.
Po tom strašlivým psychickým mučení
se moje tělo neustále dožadovalo spánku.
Takže jsem od rána do večera dřímal.
A pořád se mi vracel ten samý sen.
Zdál se mi tolikrát,
že jsem zapochyboval, jestli jsem někde byl,
jestli jsem ty lidi vážně někdy potkal
nebo jestli k tomu vůbec došlo.
Zdálo se to neuvěřitelný...
ale kdybych si to jenom vysnil,
nikdy bych na svým účtu neviděl
tuhle absurdní částku.
Postupně jsem přestával myslet
jak na identitu pořadatelů, kteří mi důsledně strhli peníze
za rozstřílení těch kamer,
tak na smrt Jedničky
a ty zmetky z vyšších pater.
To ale nesmíme dopustit.
Nikdy.
Minimálně jednu věc si musíme pořádně vrýt do paměti.
Proto jsem se potřeboval sejít s ostatníma.
Neznal jsem jejich jména, práci ani věk,
ale musel jsem je najít.
A to šlo uskutečnit jen jedním způsobem.
Bylo načase využít to moje absurdní jmění.
SMUTEČNÍ OBŘAD PRO JEDNIČKU
Museli jsme pro Jedničku uspořádat smuteční obřad.
Nesmíme na něj nikdy zapomenout.
DVOJKA
To jsem došla jen já?
Ale ne.
Prosím. Dejte si ještě.
Našel jsem
jeho rodinu.
Propána...
Ale jak?
Začal jsem zařizovat ten obřad
a v Koreji moc cirkusů není.
Takže to...
netrvalo dlouho.
Aha.
Jenže jeho rodina si myslí,
že odjel pracovat do zahraničí.
Co je to za nesmysl?
Mluvil jsem s jeho ženou.
Údajně za ní přišel nějaký jeho kolega a řekl jí,
že se vrátil domů dřív
a že ho Jednička požádal, aby ji navštívil.
Předal jí u toho...
vkladní knížku s více penězi,
než budou v životě potřebovat.
Kdo to jen mohl být?
Prý to byl nějaký třicátník.
Podle všeho mluvil hodně formálně, měl brýle
a taky...
byl úhledně učesaný.
Takže Sedmička.
Aha.
Přitom jsem mu ty peníze chtěla dát já.
- Ale nenašla jsem je. - Měl jsem pravdu.
Říkal jsem, že vám to moc nepálí.
Omluvte mě.
Koná se tady smuteční obřad pro pana Jedničku?
A vede ho pan Trojka?
Ano.
Nesu vám kytice.
Poslal je... jak se jenom jmenoval?
UPŘÍMNOU SOUSTRAST ŠESTKA
Šestka?
Jo.
Podle těch květin
se mu asi daří skvěle.
Čekal jsem je spíš od Sedmičky.
Takže se sešla jen spodní patra.
Možná prostě neviděl tu reklamu.
Jinak by určitě přišel.
Navštívil přece jeho rodinu.
No jo... podívejte.
Viděli jste tohle?
Hele.
Osmička.
„Tohle není umění.“
UMĚLKYNĚ SONG SE-RA ZNIČILA BAGREM GALERII
Osmička byla umělkyně?
Přesněji řečeno performerka.
Osmička si na noc pronajala bagr a zničila galerii.
Zanechala tam po sobě ceduli s názvem díla.
Všechno její jmění padlo na odškodné
a skončila ve vazbě.
Já věděla, že tak dopadne.
Stejně jí to vězení nepřeju...
A tak jsme šli každý svou cestou.
Na nic jsme se nevyptávali.
Ani na to, kde bydlíme nebo jak se nám daří.
Jenom jsme se navzájem povzbudili.
Jedničko.
Myslíš, že by naše úsilí vést co nejlepší život něco změnilo?
Svět je krutý...
HLAVU VZHŮRU.
NEZTRÁCEJTE NADĚJI. NEVZDÁME TO!
Takže to celý končí tím obřadem.
Vidím, že jste konečně přišel k rozumu, pane Ju.
Věděl jsem, že vymyslíte něco zajímavýho.
Tohle bylo fakt boží!
Skoro jste ale neukázal,
co se stalo s těmi z vyšších pater.
Ti mě zajímají nejvíc.
No, ještě o tom pořád přemýšlím.
Diváci budou chtít, aby skončili špatně.
Aby se mohli cítit líp.
No jo. To máte asi pravdu.
My si ale žijeme skvěle, ne?
Prosím?
Popravdě jsem se tý hry taky účastnil.
Málem jsem z toho scénáře omdlel.
Kde si myslíte, že jsem vzal tolik peněz?
Dělám si srandu.
Počkejte... Ono se to doopravdy stalo?
A vy jste se toho účastnil?
Samozřejmě...
že ne.
Je to jen fikce.
- Smyšlený příběh. - Tak jo.
Máte moji plnou podporu. Natočíme mistrovský dílo.
Souhlasíte?
No ovšem.
Kdo ví? Třeba budou chtít i druhou řadu.
Třeba.
Překlad titulků: Veronika Kursová