‫אני לא יכולה להמשיך לשקר.‬
‫את יכולה.‬
‫את תגידי למחלק מוסר לעזוב אותי בשקט.‬
‫מה לעזאזל!‬
‫שלא תעז להתקרב שוב לשותפה שלי, אני אשלח אותך לישון.‬
‫אני לא ממש ישן לאחרונה.‬
‫על מה חשבת?‬
‫ניסיתי לנסח את זה במכתב.‬
‫הוא בכלל יפתח אותו?‬
‫שיין מכיר אותי.‬
‫אקריא אותו. ומה שיקרה, תלוי בו.‬
‫אוליבר סנט לדג'ר גר עם אחותי הקטנה.‬
‫מייגן?‬
‫תתקשר אליו. היא עשתה דברים מטומטמים שאתה צריך לתקן.‬
‫זו מייגן מרטין.‬
‫- טרוקסלר -‬
‫היא וכל המשפחה שלה משוגעים.‬
‫סליחה.‬
‫אחיך לא עשה שום דבר רע. זה הייתי אני.‬
‫הייתי צריכה שתגיד לי את זה.‬
‫ואני כל כך מאוהבת בך.‬
‫אני כל כך מאוהב בך.‬
‫אנחנו חושבים שמייגן מרטין איפשהו בעולם‬
‫עם או בלי אוליבר קנדי?‬
‫- לפני 137 ימים -‬
‫שאלת אותו על תיווך לפני עיקול או…‬
‫- הודעה לפני עיקול -‬
‫אני לא יודעת מה זה אומר.‬
‫הבנק אמור לתת לנו הזדמנות למצוא פתרון‬
‫לפני שהבית יימכר במכירה פומבית.‬
‫כי בנקים הם ממש הגיוניים.‬
‫לא מדובר בהיגיון, אימא, זה החוק. אז…‬
‫- אוליבר בנוטינג היל -‬
‫הם נהנים להפוך אנשים לחסרי בית.‬
‫זה לא נכון.‬
‫את מוכנה להפסיק להגן עליהם?‬
‫- יש שמועה שעזב את סן פרנסיסקו. הוא בבוסטון. -‬
‫הם לוקחים את הבית שלנו. לאן נלך?‬
‫- שחקן מצטיין, שיין מרטין -‬
‫- אוליבר סנט לדג'ר -‬
‫- "קנה את הכרטיס, צא לנסיעה…" האנטר ס. תומפסון -‬
‫- 56 ימים -‬
‫- היום -‬
‫ליינוס עשה את זה.‬
‫אני יודעת שזה הוא.‬
‫ראית את הפנים שלו?‬
‫לא. אבל זו הייתה המכונית שלו.‬
‫זו אותה אחת מהירי ביריד בשנה שעברה.‬
‫אז פגשתי אותו.‬
‫הוא אמר שלא עשה את זה, אבל זה היה הוא… אומר לי שכן.‬
‫הפעם היורה השתמש בנשק לא מתאים.‬
‫את אומרת לי שהוא מוכר כדורים לילדים בדה קרוסינגז?‬
‫כן. אבל זה לא העניין.‬
‫שום דבר מזה לא קשור למקרה, קרל.‬
‫הוא פאקינג ירצח אותי. אני כזו מטומטמת!‬
‫לא. אל תגידי את זה. את לא מטומטמת.‬
‫זו הפתולוגית.‬
‫רירדון.‬
‫כן, נגיע.‬
‫תוצאות הנתיחה יהיו מוכנות מחר בשמונה בבוקר.‬
‫מיץ', קח את רירדון.‬
‫תבדקו את הבית כשתגיעו לשם.‬
‫ואז תתקשר לפרדי שישמור על הבית כל הלילה.‬
‫לא, אני לא צריכה את זה. -לא, תקשיבי… את צריכה את זה.‬
‫בואי.‬
‫תודה.‬
‫- היום ה-34 -‬
‫אני צריך לקרוא לך מייגן עכשיו?‬
‫אתה רוצה?‬
‫לא ממש.‬
‫לא? טוב.‬
‫זה כנראה טוב.‬
‫אני באופן מוזר מרגישה יותר כמו סיארה עכשיו.‬
‫את יודעת, אני זוכר אותך.‬
‫במעורפל.‬
‫כן, מעולם לא הייתי אצלכם,‬
‫אבל אני זוכר שראיתי אותך פעם… מהאוטו.‬
‫ניסית לנסוע עם הקורקינט שלך על שביל כורכר.‬
‫ההורים שלך חפרו בור גדול בחצר‬
‫וניסו להתקין בריכה עילית?‬
‫כן, אני לא מאמינה שאתה זוכר את זה.‬
‫אחותך מכרה לנו ויד. שיילה.‬
‫היא כנראה גנבה את זה מאבא שלי.‬
‫היא עדיין גרה בבית, אבל אבא שלי עזב.‬
‫יוצא לך לדבר איתו?‬
‫חג המולד, ימי הולדת, לא משנה. אם הוא זוכר.‬
‫מצטערת שאיבדת את אבא שלך.‬
‫לא איבדתי אותו. הוא מעולם לא היה שם.‬
‫אוליבר!‬
‫אוליבר, זה אני!‬
‫אוליבר!‬
‫תודה לאל. ממש דאגתי. הטלפון עובר ישר לתא הקולי.‬
‫כן, כיביתי אותו.‬
‫כיבית אותו?‬
‫מה לעזאזל קורה פה?‬
‫למה היא פה, אוליבר?‬
‫היא החברה שלי, דן. היא גרה פה.‬
‫אוקיי.‬
‫לא תזמין אותי להיכנס?‬
‫היי…‬
‫דירה יפה.‬
‫רק הטוב ביותר בשביל אוליבר סנט לדג'ר.‬
‫את בטח מייגן.‬
‫מייגן מרטין, אני דן טרוקסלר. אני חושב שדיברנו בטלפון.‬
‫לא, אני יודעת מי אתה. אחותי סיפרה לי עליך.‬
‫אני מבין.‬
‫אם את דומה לה,‬
‫הייתי אומר שאוליבר הסתבך קשות.‬
‫דן, זה לא קשור אליה.‬
‫אני…‬
‫הייתי צריך לספר לך מה קורה מההתחלה.‬
‫מה קורה? מה קורה עכשיו?‬
‫ממה שאני מבין, האישה הזו הסתננה לחיים שלך בשם בדוי,‬
‫כמו נכס של הקג"ב… -זה דרמטי.‬
‫וזו התגובה שלך?‬
‫אתה מכבה את הטלפון ומכין לה ארוחת בוקר?‬
‫היא הכינה ארוחת בוקר, בעצם.‬
‫כשאבא שלך ואני דיברנו לראשונה על הרעיון שתעזוב את נרגנסט‬
‫כדי להתרחק מכל הרמיזות,‬
‫הזהרתי אותו מהסכנות של חיים תחת שם בדוי.‬
‫הטעות הנוראה הזו העלימה את כל הזהות שלך.‬
‫חלק מהחששות שלי היו מעשיים.‬
‫איך תשיג עבודה? תקים משפחה?‬
‫תחיה חיים רגילים.‬
‫אבל מעולם לא חשבתי על משהו כזה.‬
‫זו הדרך שלי להגיד שזו חלקית אשמתי.‬
‫"חלקית" אשמתך?‬
‫אכפת לך אם אדבר לרגע עם המטופל שלי לבד?‬
‫מה שאתה רוצה להגיד לי, תוכל להגיד מולה.‬
‫זה בסדר. אני לא צריכה לשמוע שום דבר מזה.‬
‫בוא נשב.‬
‫לא.‬
‫בוא נגמור עם זה עכשיו.‬
‫אני כבר לא המטופל שלך.‬
‫במשך שנים שכנעת אותי‬
‫שאתה היחיד שבאמת מכיר אותי.‬
‫וידאת שאהיה מבודד ומפוחד.‬
‫סיארה…‬
‫היא באמת מכירה אותי.‬
‫אני מתכוון להכול. כל חלק בי.‬
‫והיא עדיין פה.‬
‫כן, לא קוראים לה סיארה. והיא פה בשביל הכסף שלך.‬
‫לא, דן, היא לא.‬
‫אתה צוחק עליי?‬
‫אתה לא פה בשביל הכסף שלי?‬
‫לא?‬
‫לפחות היא לא מושקעת מילולית בערעור היציבות הרגשית שלי.‬
‫אלוהים, כל כך הוקל לי שאנחנו…‬
‫שסוף סוף סיימנו.‬
‫סיימנו עם זה, וסיימתי איתך.‬
‫אז אני חייב להזהיר אותך,‬
‫אני מרגיש מחויב לספר למשטרה את האמת.‬
‫זוכר את זה?‬
‫זה המכתב שכתבת לאח של החברה שלך,‬
‫שבו התוודית שהרגת את פול.‬
‫שמרת את זה?‬
‫לא שלחת לו את זה. שמרת את זה!‬
‫ניסיתי להגן עליך, והגנתי.‬
‫ניסית להגן על עצמך!‬
‫תמרנת אותי… במשך שנים.‬
‫עשית את זה לי, ואז עשית את זה לשיין,‬
‫ועשית את זה לכל המשפחה שלו.‬
‫כולנו חיינו בשקר שלך. במציאות שהכי מתאימה לך.‬
‫הכוונות שלי היו טהורות,‬
‫והאחריות שלי הייתה כלפיך וכלפי אבא שלך. לא אף אחד אחר.‬
‫אתה יודע, עכשיו, בלי הדרכת מטפל,‬
‫יש לי סיבה להאמין שאתה סכנה לעצמך ולאחרים.‬
‫יש לי המון ראיות.‬
‫לא רק זה, שנים של שיחות, מוקלטות.‬
‫הינה.‬
‫תקשיב.‬
‫"אין לי תירוץ לחיות את השקר הזה שנוצר כדי להפליל אותך."‬
‫למה אתה עושה את זה, דן? אתה רוצה שאלך לכלא?‬
‫"אני חייב לקחת אחריות מלאה על הפשע שביצעתי‬
‫"שלא קרה בגלל שום סיבה מלבד זעם בלתי מרוסן שלי…"‬
‫שמור את זה. יש לי עותק.‬
‫צר לי שזה הגיע לכדי כך.‬
‫אתה לא, אחרת לא היית מוכן כל כך.‬
‫נכון.‬
‫כשחושבים על זה, יש עוד דרך לפתור את זה.‬
‫תגיד לי.‬
‫כמה שווים כל הכלים שנתתי לך,‬
‫שבהם תשתמש לנצח כדי לנהל את החיים שלך?‬
‫לא יודע. תגיד לי אתה, דן.‬
‫חמישה מיליון דולר?‬
‫עשרה מיליון דולר?‬
‫היית עוצר את הנשימה כל היום‬
‫אם לא הייתי מלמד אותך לשאוף אוויר כמו כל אדם נורמלי.‬
‫לא רק זה, תחשוב על זה,‬
‫מה השווי של העול שהיית עבורי כל כך הרבה שנים?‬
‫או השווי של השתיקה שלי, בתמורה לחיים חופשיים שלא הגיעו לך.‬
‫אי אפשר לסמוך עליו.‬
‫- היום -‬
‫סיבת המוות הייתה מכה מחפץ קהה.‬
‫מכה לראש יצרה שבר באזור האונה הקודקודית,‬
‫שגרם לדימום.‬
‫לפירוק הכימי סייע החום,‬
‫אבל הזמן הוא מה שאפשר לזה להתקדם כל כך.‬
‫מתי זה קרה?‬
‫שבועיים?‬
‫הריקבון הקיצוני מונע ניחוש סביר.‬
‫אבל יש חדשות טובות.‬
‫הדנ"א היה במסד הנתונים.‬
‫דניאל טרוקסלר. הוא פסיכולוג מנרגנסט.‬
‫טוב, הוא היה.‬
‫הוא על תנאי אצל האף-בי-איי,‬
‫איבד את הרישיון לפני שנתיים כי שילם לאחות‬
‫להבריח פרופופול גנוב מעבר לגבול המדינה.‬
‫אז הוא עובד בלי רישיון.‬
‫בקושי היה לו רישיון מלכתחילה.‬
‫אין לו דוקטורט, הוא נוכל.‬
‫טוב. המכונית שלו בעיר.‬
‫היא במגרש החרמה מאז ה-18 בחודש שעבר.‬
‫שתלך לשם?‬
‫התכוונתי לחזור לדה קרוסינגז‬
‫ולהסתכל על הצילומים מה-18.‬
‫לבקש ממז"פ שירססו לומינול על הקרקע.‬
‫טוב. אחפש מה שאני יכולה על אחותו של שיין, מייגן.‬
‫אנחנו מדברים על סנט לדג'ר פה. הוא מזמן נעלם.‬
‫רק רגע.‬
‫שמעתי מה קרה, אני שמחה שאתם בסדר.‬
‫צריך להתעדכן יותר מאוחר.‬
‫מה תגידי לה?‬
‫אני לא יודעת. את האמת?‬
‫אני לא יודע אם זה יעזור לך כרגע.‬
‫כן, טוב, אני חייבת. גם אם זה לא, אז…‬
‫את יכולה לעזור לי עם משהו?‬
‫למה שתעשי משהו כזה?‬
‫אני צריך שתעזרי לי להבין.‬
‫לא, אתה לא.‬
‫אתה מבין. דווקא אתה מבין.‬
‫נמאס לך להיות את.‬
‫זה מספיק טוב?‬
‫כן.‬
‫היי, אני…‬
‫אצטרך את העזרה שלך עם משהו.‬
‫זה מהצוואר של החבר המניאק שלך.‬
‫אל תקרא לו ככה.‬
‫תעיף את זה מהפנים שלי. תזרוק את זה.‬
‫אולי אשתמש בזה אחר כך.‬
‫בשביל מה?‬
‫- היום ה-34 -‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫אני חושב.‬
‫אני צריך לעשות טלפון. אני מכיר מישהו.‬
‫גם אני מכירה מישהו. אבל זו בחורה.‬
‫שיט, זו אחותי. פאק.‬
‫שתזדיין. נו… -לא, אני אענה.‬
‫בן אדם. פאק.‬
‫כן, רגע, מג.‬
‫כן. מה קרה?‬
‫היי, שיט. דברי לאט. מה את…‬
‫אוקיי, מג. תקשיבי לי.‬
‫היי…‬
‫את רוצה את עזרתי או לא?‬
‫אוקיי.‬
‫זוכרת שלפני חמש שנים‬
‫אנדרו דילייני גנב את מלכודות הלובסטרים ליד מפרץ קאסקו?‬
‫מצאו את הגופה שלו באמבטיה.‬
‫מי שעשה את זה המס אותו עד העצם במסיר שומנים,‬
‫או שאולי זה היה פותח סתימות או אקונומיקה.‬
‫כנראה שילוב שלהם,‬
‫אבל אף אחד לא יודע‬
‫כי הם היו חכמים מספיק לא לקנות את זה בחנות.‬
‫ואז הם הפעילו תנור כדי לוודא שזה יקרה מהר יותר.‬
‫תוך שבוע הוא נעלם.‬
‫לקח לשוטרים המון זמן לזהות את הגופה‬
‫כי השאירו עוד כל מיני דברים.‬
‫בגדים ודברים שלא היו שלו.‬
‫עד שהם הבינו מיהו,‬
‫לאף אחד לא היה אכפת, טוב?‬
‫כי זה לגמרי הגיע לו.‬
‫תפסו את הרוצח?‬
‫הוא ברח. אף אחד לא יודע איפה הוא.‬
‫אני לא יודעת מה יקרה.‬
‫את לא יכולה להשתמש בטלפון שוב.‬
‫תשיגי טלפון חד-פעמי. ואת יודעת שאת לא יכולה לחזור הביתה.‬
‫כן, אני יודעת.‬
‫תתקשרי אליי, טוב?‬
‫טוב.‬
‫יש לי הרגשה שאתה טוב יותר בחלק הזה ממני.‬
‫לברוח מהבעיות שלי? כן, אני מומחה.‬
‫את יכולה להוציא הכול מהכספת בשבילי, בבקשה?‬
‫הקוד הוא 13-73-24.‬
‫זוכרת? אוקיי. -כן.‬
‫היי, סייקס.‬
‫כן, אני צריך טובה.‬
‫אתה יכול לשלוח מישהו לפגוש אותי במרשפילד היום?‬
‫כן.‬
‫כן, זה דף חלק, אבל אביא חברה.‬
‫כן, אנחנו צריכים להיעלם לתקופה.‬
‫לא יודע לכמה זמן.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫טוב, נהיה שם.‬
‫חמש, טוב.‬
‫הדרך הכי טובה היא להשיל את העור.‬
‫תארזי מה שאת לא יכולה בלעדיו, נקנה את היתר.‬
‫אבל אני חושב שאת צריכה לפגוש את אחותך. להיפרד.‬
‫זה בסדר? אני יכולה?‬
‫כן. אל תפגשי אותה במקום שהיית בו.‬
‫אל תגידי לה לאן את הולכת. -אני לא יודעת לאן.‬
‫את תדעי, מאוחר יותר היום.‬
‫תפגשי אותי בחמש במרשפילד, טוב?‬
‫את יכולה לקחת אוטובוס מלוגן, זה יביא אותך ישר לשם.‬
‫מה יש במרשפילד?‬
‫זה מסלול למטוסים פרטיים.‬
‫המטוס שלי בהנגר 36.‬
‫קחי את זה. תביאי את זה כשתפגשי אותי.‬
‫אבל זה התיק שלך.‬
‫כן, זה בסדר. טוב? אני סומך עלייך.‬
‫- היום -‬
‫זה מה שיש מיום המקרה.‬
‫אנשים חושבים שאפשר פשוט להריץ חודש של צילומים, אבל אי אפשר.‬
‫משך הצפייה הוא כמו משך הזמן עצמו.‬
‫זה כמו מטאפורה לחיים.‬
‫גם אם הם ארוכים, הם מתקדמים מהר. ממצמצים, מפספסים.‬
‫היי, אתה חושב…‬
‫אתה חושב שאהיה שוטר טוב?‬
‫רוצה להיות שוטר?‬
‫לא.‬
‫אולי. לא חשבתי על זה עד עכשיו.‬
‫אל תטעה. אני שונא שוטרים. אבל לא אותך.‬
‫אתה יודע, אתה…‬
‫גרמת לי לחשוב.‬
‫אולי לא כולם רעים.‬
‫תמיד רצית להיות בלש?‬
‫אני לא יודע אם אני רוצה להיות בלש עכשיו.‬
‫אתה רציני? -לגמרי.‬
‫גדלתי עם שנאה לשוטרים, כמוך.‬
‫פשוט התגלגלתי לעבודה בתור מאבטח,‬
‫עבדתי עם שוטרים לשעבר שנכנסו לזה מהסיבות הנכונות.‬
‫אמת, צדק, דברים כאלה.‬
‫ומשטרת בוסטון מאוגדת, אז חשבתי לנסות.‬
‫החלק הזה.‬
‫מקידום לקידום הגעתי לפה.‬
‫עכשיו, השותפה שלי? היא תמיד רצתה להיות בלשית.‬
‫מאז שהייתה ילדה.‬
‫היא נראתה מגניבה.‬
‫היא מגניבה.‬
‫מכיר אותו?‬
‫לא, נו. אל תשקר לי. לא אחרי כל זה.‬
‫אחי, זה פינץ'.‬
‫אני קונה ממנו כל מיני סוגים של סמים,‬
‫אבל אל תגיד לו ששמעת את זה ממני.‬
‫לא. ראית אותו פה פעם?‬
‫כן.‬
‫ראית אותו עם פרופופול להזרקה?‬
‫לא יודע לגבי זה. זה לא הקטע שלי.‬
‫אבל זה אפשרי.‬
‫מבחינתי הכול אפשרי אחרי החרא שראיתי פה.‬
‫כן. יודע איפה הוא בכל זה?‬
‫אולי.‬
‫אם תוכל למצוא אותו בשבילי, בשקט,‬
‫תהיה המודיע שלי.‬
‫זה לא שוטר, אבל זה סוג של קרוב.‬
‫זה אזור מפחיד. -זו עבודה מפחידה.‬
‫אם אעשה את זה…‬
‫אהיה זכאי לתשלום?‬
‫נו, קווין. -מה?‬
‫אתה כזה צפוי. -אני לגמרי עקבי.‬
‫עובר עלינו פה רגע. -אני אמין.‬
‫אני צריך לאכול.‬
‫אני לא כועס עליך. רגע, תעצור.‬
‫זה לא פינץ'.‬
‫לא. זה דוקטור דן, הפסיכולוג המזדיין,‬
‫בנסיעת המעלית האחרונה שלו בדרך לאמבטיה.‬
‫נראה שזה בשעה 07:48 בקומה חמש,‬
‫וזו הקומה של דירה 11.‬
‫תדפיס לי את זה. טוב? -כן.‬
‫כן, היום הזה הופך להיות יום טוב אחרי הכול.‬
‫לאן אתה הולך? -יש לי משהו לעשות.‬
‫אבל אתה כבר יודע מה אתה צריך לעשות. נכון, סגן קו?‬
‫כן, אני יודע.‬
‫כן, אתה יודע.‬
‫"סגן קו".‬
‫טוב, תירגע. תנשום.‬
‫- היום ה-34 -‬
‫אני לא יודעת מה לומר. זה מוזר מאוד.‬
‫כן.‬
‫מה יש במזוודה?‬
‫זה של אוליבר. כל הדברים שלו, ושלי.‬
‫אני פוגשת אותו בחמש,‬
‫אבל רציתי קודם לראות אותך.‬
‫לאן תלכו?‬
‫אודיע לך כשאגיע לשם.‬
‫לא ייאמן.‬
‫דן פאקינג טרוקסלר.‬
‫הגיע לו למות.‬
‫את יודעת את זה.‬
‫לא יודעת מה את זוכרת,‬
‫אבל מגיע לו להיות בקבר.‬
‫אני זוכרת שממש שנאת אותו,‬
‫ושהוא הוציא נגדך צו הרחקה.‬
‫כן.‬
‫כשהוא בא הבוקר לבדוק מה עם אוליבר,‬
‫הוא הביא מכתב שאוליבר כתב לשיין.‬
‫הוא רצה לקחת אחריות על הכול,‬
‫ודן לא אפשר לו.‬
‫צדקת.‬
‫ואני לא מנסה להמציא תירוצים בשביל אוליבר, בכלל.‬
‫ואני חושבת שזה שאני כבר לא שונאת אותו עזר לי מאוד.‬
‫את חושבת שהשתגעתי… -אני יודעת שאת משוגעת.‬
‫אבל עשית מה שהיית צריכה.‬
‫רק חבל שאת צריכה לעזוב.‬
‫מה אמרת לאימא?‬
‫עוד לא אמרתי כלום.‬
‫היא כמו אדם חדש לחלוטין עכשיו‬
‫כשהיא לא עומדת להיות חסרת בית.‬
‫נראה לי שהיא תבין.‬
‫הדבר האחרון שאנחנו רוצות זה שתלכי לכלא כמו שיין.‬
‫אני יודעת שזה מה שנכון לסיארה.‬
‫החלק הכי קשה הוא שמייגן תיעלם.‬
‫זה לא נכון. -זה כן.‬
‫כבר נעלמת.‬
‫אז למה שלא פשוט נלך?‬
‫רק את ואני, נוכל לנסוע ולברוח מכל זה.‬
‫זה יהיה כמו שהיית אומרת בתיכון, נכון?‬
‫נתחיל מחדש איפשהו, מקום טוב יותר.‬
‫יש מספיק כסף במזוודה למרצדס חדשה, ו…‬
‫פשוט תפסיקי, טוב?‬
‫זה לא עוזר.‬
‫אני צריכה להגיע הביתה.‬
‫אבל איפה שלא תהיי, אבוא לראות אותך.‬
‫מבטיחה?‬
‫כן.‬
‫אקנה לך כרטיס למחלקה ראשונה.‬
‫תיירים מספיק.‬
‫היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫חרא.‬
‫כן.‬
‫רציתי להגיד תודה…‬
‫על הכול.‬
‫אתה…‬
‫אתה תמיד דאגת לי. תמיד התייחסת אליי כמו בן משפחה, ו…‬
‫זה מה שאתה.‬
‫אני יודע שזה שבאתי לכאן, ו…‬
‫ועבדתי אצלך, זה לא היה קל לאליסון,‬
‫וזה הוסיף הרבה מתח לנישואים שלכם,‬
‫ופשוט רציתי להגיד סליחה… על זה.‬
‫אני… רציתי הזדמנות להגיד סליחה.‬
‫אולי היא צדקה. לגביי.‬
‫אולי היא צדקה לגביי.‬
‫מה קורה פה?‬
‫- היום -‬
‫- חדר ראיות -‬
‫אז שכבת איתו אחרי שקנה לך מתנות.‬
‫כן, ככה זה נשמע גרוע יותר, אבל כן, נכון.‬
‫המפגש הראשון שלי איתו היה בדירה שלו.‬
‫באתי לתשאל אותו, אבל הוא פלירטט איתי,‬
‫אז כשהוא הגיע, ידעתי מה הוא רוצה.‬
‫לא תמרנו אותי. אני פשוט…‬
‫חשבתי שכשאמרתי שסיימתי,‬
‫שהוא יפחד, והוא פשוט יעזוב אותי.‬
‫אבל, כן, עכשיו אני יודעת שלא,‬
‫ואני זו שמפחדת.‬
‫אני רק יכולה לומר שאדבר עם מחלק מוסר.‬
‫אבל לא נוכל להציב ניידת בבית שלך עד סוף החיים שלך.‬
‫אני יודעת. זו בעיה שלי, לא שלך.‬
‫בינתיים, אולי יעזור אם תתקני את המצב עם קונלי.‬
‫זה לא תלוי בי.‬
‫הוא לא אחד שנוטר טינה, לא נגדך.‬
‫הוא טוב מדי, לי, הוא לא ניתן להחלפה.‬
‫אני יודעת.‬
‫כולנו רוצים את אותו הדבר. תחזרי לעבודה.‬
‫אחזור.‬
‫טובה אחרונה?‬
‫חוץ מלהרחיק ממך את חקירות שוטרים?‬
‫קרל ואני רוצים להעביר את תיק דה קרוסינגז.‬
‫חשבתי שכמעט סיימתם.‬
‫כן.‬
‫אבל יש לי קשר לאחד מהחשודים.‬
‫פינץ' הוא חשוד.‬
‫אולי.‬
‫רואה את הציפור השחורה על עמוד הטלפון?‬
‫כן.‬
‫כן?‬
‫אני רואה את הפנים.‬
‫מכוערת, נכון? -כן.‬
‫כן. מה עוד אתה רואה?‬
‫מטוס.‬
‫היי, ילדים.‬
‫היי, דודה לי. אבא נתן לי את המשקפת הישנה שלו.‬
‫זו המשקפת הישנה שלי.‬
‫אני יכול לקבל אותה?‬
‫יש לי ברירה?‬
‫נעלתי את הדלת הראשית, שהייתה פתוחה.‬
‫גם המקרר היה פתוח?‬
‫אעביר לך כסף.‬
‫אפשר להציע לך נקניקייה?‬
‫איך הלך?‬
‫קודם את.‬
‫טוב.‬
‫רוסו הסכימה להעביר את התיק לפלין שאנון.‬
‫איך קראת לו כשקודם לתפקיד בלש?‬
‫אני חושב שזה היה "זין עצלן".‬
‫כן.‬
‫תקשיבי, הוא לא שואל הרבה שאלות.‬
‫האדם המתאים לתפקיד.‬
‫הפעם, ורק הפעם, הוא מתאים.‬
‫אז, טרוקסלר נכנס לבניין ולא יצא.‬
‫מי לדעתנו הכה אותו, הבחור או הבחורה?‬
‫זו הייתה מייגן מרטין.‬
‫למה את אומרת את זה?‬
‫הוא היה המטפל של סנט לדג'ר.‬
‫הוא ידע עליו יותר מדי. זה היה… איום על החופש שלו.‬
‫לכן מבחינתי הוא עשה את זה.‬
‫לא.‬
‫זו הייתה היא.‬
‫סמוך עליי.‬
‫היא לא רצתה לאבד אותו.‬
‫לפי איזה מידע? -תחושת בטן.‬
‫אתה יודע שהיא תמיד נכונה.‬
‫אוקיי.‬
‫אולי זה לא הוגן שאשאל,‬
‫אבל אני חייבת.‬
‫זה עצוב מדי לחיות במקום שבו אנחנו עובדים כל יום‬
‫אבל אתה אומר, "אני לא מסוגל, ליז.‬
‫"אני רוצה לעוף מפה. אני שונא את המקום הזה."‬
‫קרל, אם זה מה שתעשה…‬
‫אני מבינה.‬
‫טוב? אני קולטת.‬
‫אבל אני פשוט חייבת לדעת…‬
‫מה תעשה.‬
‫אניח את הנקניקייה הזו על הגריל ואשרוף אותה,‬
‫כמו שאת אוהבת.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫אניח פה את הלחמנייה, אשרוף גם אותה.‬
‫כי זה הקטע שלך.‬
‫ואת תמיד משיגה מה שאת רוצה.‬
‫טוב.‬
‫ואל תשכח את זה.‬
‫- היום ה-34 -‬
‫- משטרת בוסטון -‬
‫אתה בטוח שאתה רוצה לעשות את זה?‬
‫כן.‬
‫לסיארה…‬
‫למייגן מגיע לחזור לחיים שלה.‬
‫אבל הפעם זו לא אשמתך.‬
‫זה כן.‬
‫הכול באשמתי.‬
‫אני יודע שאתה חושב שאתה מאזן את היקום‬
‫בזה שאתה מקריב את עצמך עבורה,‬
‫אבל זה באמת מה שהיא רוצה?‬
‫תסתכל עליי.‬
‫המצב לא תמיד היה קל,‬
‫אבל החיים עם אליסון היו הדבר הכי טוב שקרה לי.‬
‫בחיים לא הייתי מוותר על זה.‬
‫אפילו אם הייתי חושב שזה הדבר הנכון.‬
‫היי. תודה. על הכול.‬
‫היי.‬
‫כשיתקשרו מהתביעה, אגיד שמעולם לא נפגשנו.‬
‫להתראות.‬
‫גברת וייס?‬
‫כן?‬
‫נראה שמר סנט לדג'ר מאחר.‬
‫תרצי לעלות? תכף צריך להמריא.‬
‫אתה יכול לתת לי כמה דקות? כי הוא עוד לא התקשר אליי.‬
‫בעצם, ואני יודעת שאולי זו שאלה מצחיקה,‬
‫אבל אתה אולי יודע במקרה מה היעד של המטוס?‬
‫רייקיאוויק. היית שם?‬
‫כן, הייתי.‬
‫אנחנו בדרך כלל טסים לחג המולד, זה ממש יפה.‬
‫יש לכם בית שם?‬
‫כן.‬
‫כלומר, אני חושבת שזה הבית שלנו.‬
‫אני מתבלבלת. תכף אגיע.‬
‫תודה.‬
‫סליחה על האיחור.‬
‫אלוהים.‬
‫איזה מזל. הבהלת אותי.‬
‫כן? חשבת שלא אבוא?‬
‫לא, ידעתי שתבוא.‬
‫אז, רייקיאוויק? -כן.‬
‫יש לי גישה למתחם פרטי במעיין תרמי.‬
‫שף מישלן, אבטחה פרטית, הכול חמישה כוכבים.‬
‫זה מדהים.‬
‫מה את חושבת?‬
‫אני חושבת…‬
‫שזה נשמע כמו גיהינום.‬
‫אני ממש מצטערת. אבל זה לא מתאים לי.‬
‫טוב, אנחנו לא חייבים לטוס לרייקיאוויק.‬
‫לאן את רוצה לטוס?‬
‫- אימא -‬
‫אימא היקרה, אני מקווה שתוכלי לסלוח לי כמו שאני סלחתי לאוליבר.‬
‫הוא דומה לנו יותר משחשבתי.‬
‫- בלש פלין שאנון -‬
‫לכל אחד יש סודות.‬
‫כולם משקרים.‬
‫לא משנה מאיזו סיבה, נראה שהגורל לצידי לאחרונה.‬
‫אולי היקום מאמין בקרמה.‬
‫האם אוליבר שילם על הטעויות שלי?‬
‫- סוחר סמים נעצר בעוון רצח מחריד בסיפורט -‬
‫אני יודעת שאני שילמתי על שלו.‬
‫גם אנחנו.‬
‫במשך שנים שילמנו מחיר יקר.‬
‫- שלמו לזכות כריסטין מרטין 2 מיליון דולר -‬
‫אבל עכשיו, אני מקווה שתסכימי שכולנו במקום טוב יותר.‬
‫יש אנשים שפשוט נועדו להיות יחד.‬
‫גם בנסיבות הכי גרועות.‬
‫כשבאתי למצוא את אוליבר,‬
‫בחיים לא הייתי מנחשת איפה נהיה עכשיו.‬
‫איזו דרך אפלה ומפותלת עברנו כדי להגיע לפה.‬
‫הוא התעלם מכל תמרור אזהרה כדי ללכת עם הלב שלו.‬
‫ואני התעלמתי מהעבר, בתקווה שהעתיד יהיה שונה.‬
‫היינו תמימים לגמרי לחשוב שכל הטעויות האלה יחפו זו על זו,‬
‫אבל הפעם, זה קרה.‬
‫כולם קוראים לי משוגעת, אבל אם נודה באמת, גם הוא.‬
‫לפעמים אני מסתכלת על התינוק המהמם שלנו, שיין,‬
‫ושואלת אותו,‬
‫"אתה משוגע כמו אימא, או משוגע כמו אבא?"‬
‫אני כבר רוצה לראות מה יקרה מחר.‬
‫וביום שאחרי, וביום שאחרי.‬
‫אוהבת תמיד, אני.‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬
‫בקרת כתוביות ‬