Nelson!
Nu te îndepărta, Vera!
Nu mă îndepărtez.
Nelson!
Vera?
Vera? Scumpo!
S-a oprit din plâns.
Eu zic să ne jucăm cu Nelson.
Vera?
Fără cățel.
Și nu-i mai spune Nelson, te rog!
Bine.
Ei bine...
Iubire, e gata micul-dejun.
Ți-ai pregătit lucrurile pentru școală?
Da, totul e pregătit.
Ce avem la micul-dejun?
Jurnalul
Vera, ia-ți lucrurile!
Nici măcar nu ți-ai luat rucsacul.
Îmi pare rău.
Nu deschide frigiderul dacă fac figuri luminile, fata mea!
Am fost de acord ieri.
Dar mi-e foame!
Ce-o să-mi gătești?
Pizza.
Pizza?
Două seri la rând? Nici gând!
Bine, pizza și salată.
Pizza, salată, baie și fără telefon,
sau salată, telefon mobil, baie și fără pizza?
Prefer pizza.
Ești o fetiță deșteaptă.
- Du-te să faci baie! - Bine.
Bună, Víctor!
- Anunță-mă când termini, iubire! - Da, mamă.
Încercam să te sun
ca să-ți spun cum se descurcă Vera la terapie.
Carlos spune că vede schimbări.
Vorbește mult mai mult, se adaptează foarte bine la noua viață.
Îi place noua casă, ceea ce mă face foarte fericită.
Dar...
Știi asta deja. Problema recurentă este Mariana.
Nu se înțelege cu ea.
N-ar trebui să-ți spun, dar...
Ai grijă de relația cu Vera, bine?
Și spune-i și lui Carlos, ca să fim pe aceeași lungime de undă!
Ce altceva?
Ei bine, nimic.
Ne vedem în curând!
Am terminat, mami!
VICTOR SUNT OCUPAT. TE SUN MAI TÂRZIU.
A spus ceva despre câine?
CÂTE ȘEDINȚE AU MAI RĂMAS?
Aleg a treia variantă.
- Știi care e a treia variantă? - Nu.
Te iubesc
până la infinit și înapoi.
- Nu există sfârșit? - Nu există.
Ce-ar fi să ne culcăm
și să lăsăm balenele pe mâine?
De acord?
Noapte bună!
Vera!
Vera, iubire, întoarce-te în patul tău, te rog!
Vera?
Înțeleg, Majo,
dar cufărul nu e al nostru.
Probabil l-au uitat foștii proprietari,
și, când își vor da seama, o să-l vrea înapoi.
Bine. Sună-mă! Mersi.
Ar mai fi ceva. Luminile tot nu funcționează.
Poți trimite pe cineva?
Mulțumesc.
Pa!
Doamnă, a venit dl Víctor.
Da, Pedro, deschide-i!
Bine, doamnă.
Mulțumesc.
Iubire!
A venit tatăl tău!
Vera?
Bună!
I-am împachetat hainele și două pijamale.
Și pe Fanti, nu?
- Fanti. - Da, Fanti.
Da, Fanti. Vera!
Nu vrem să se întâmple ca săptămâna trecută.
Așa e. Îl aduce ea.
- Tati! - Draga mea!
Vino aici!
- Vino aici! - Vin.
Uite ce ți-am făcut!
- E pentru mine? - Da.
Dragă, e incredibil! Mulțumesc.
Ești gata pentru un weekend minunat?
Da, foarte pregătită.
Bine, mai întâi o să mergem la...
Cai.
Mai întâi, vom termina camera ta.
Bine, dar doar noi doi.
Da, dar Mariana ne va ajuta un pic.
Mariana...
Atunci ar fi bine să nu vin.
- Poftim? - O să stau cu mama.
Ține minte înțelegerea noastră!
Dar, mamă, totul este o înțelegere!
Mi-ai spus că în weekend vom fi singuri
și că vom merge să vedem caii.
- De ce mă minți? - Planurile se mai schimbă.
Planurile se schimbă, dragă.
În plus, oamenii înțelepți schimbă planurile, nu-i așa?
Hai, dragă! Să mergem!
Să te simți bine!
Propun ca diseară să alegi tu filmul
în timp ce eu fac popcorn.
- Da? - Hei!
Le forțezi să fie peste tot împreună. Nu poți o zi fără Mariana?
Doar să n-o minți!
N-o mint.
Nu uita să-l suni pe Carlos!
O să-l sun...
Când pot.
Salut-o pe mama ta!
„Pa, mami!”
Alo?
Ai aflat al cui e?
Sigur îi aparține cuiva.
Da.
Atunci mă duc eu.
Pa!
Cu medicamente, durerea e mai ușor suportată sub tortură.
Mă surprinde câtă reziliență cauzează teama de moarte.
Știu cum arată cineva când pierde controlul.
SĂPTĂMÂNA NOUĂ FAZA FINALĂ
Faza finală
Mintea ei rezistă, dar corpul ei, nu
Ora decesului! 03:34
Da?
Totul e în regulă.
Ce?
Nu te poți compara cu o fată de opt ani.
Ce s-a întâmplat? Cum e?
Bună, dragă! E bine.
- Și mâna? - Mâna e bine.
Doctorul o coase.
- A fost o tăietură curată. - Poftim?
Da, îmi pare rău.
S-a petrecut rapid.
M-am dus spre frigider și, când m-am întors...
Nu era cu tine?
Nu.
Era cu mine, pentru că urma să pregătim prânzul împreună.
- Am avut grijă să pun cuțitele deoparte. - Nu pe toate.
Ascultă, Olga!
- Tocmai ți-a spus că le-a pus. - Îmi cer scuze.
Ne aduci niște apă?
Nu-ți face griji! Se mai întâmplă accidente.
S-a lovit și cu mine de câteva ori.
Da, dar atât de rău încât să ajungă la spital?
Nu, asta nu.
Ce s-a întâmplat?
Sincer, nu prea știu.
Nu-mi dau seama prea bine.
Urma să mă apuc de gătit
și mi-a spus că vrea să taie ea ceapa.
I-am spus că e periculos și am rugat-o să lase jos cuțitul.
Și nu l-a lăsat?
Nu.
M-am apropiat, am luat cuțitul, l-am pus în sertar,
m-am întors spre frigider...
Și, când m-am întors,
se tăiase.
L-a luat și s-a tăiat singură?
Pur și simplu?
Vera Rodríguez Chavarría.
A făcut-o intenționat?
Nu știu.
Nu, sunt sigură că nu a făcut asta.
Nu, sigur că nu.
- Bună ziua! Sunt dr. Mendiola. - Bună!
Veniți cu mine, vă rog!
Copiii pot fi foarte neliniștiți și nu au prea multă răbdare, știu,
dar e important să nu-și forțeze mâna.
Nu are voie să scrie și să deseneze. Spuneți-i să mănânce cu mâna stângă!
Duceți-o la medicul de familie peste trei zile! Da?
Da.
- Mulțumesc. - Îmi cer scuze.
O să vrea să vină cu mine și nu poate.
- Nu poate veni acasă. - De ce?
Miroase foarte tare. E o scurgere de gaz nerezolvată.
M-am grăbit să vin la spital...
și sunt sigură că nu mă poate ajuta nimeni acum.
Te pot ajuta eu.
De ce ai nevoie?
Ei bine...
De un loc unde să dormim.
Poți sta la noi, dacă vrei.
Nu e nicio problemă.
Pot să stau cu Brenda. Încă mai are niște lucruri de-ale mele.
- Vorbești serios? - Da.
Trebuie să mă odihnesc.
- Da, dar... - La fel și tu.
Ne va prinde bine tuturor.
Îți aduc micul-dejun mâine.
- Pa, Olga! - Pa!
Locuiește în casă?
Pe bune?
Îți spun mai târziu, bine?
Ține apa!
Asta e fără brânză.
- Chiar? - Am grijă să nu mă îngraș.
- Ai grijă să nu te îngrași? De ce? - Da.
Și asta? Bufnița merge aici.
Nu e adevărat.
Vera! Víctor!
Iubire, nu-ți forța mâna! Ți-ai făcut o tăietură mare.
- Nu doare. - Dar poate să doară.
Cum te-ai tăiat?
Dragă, du-te în sufragerie și alege un film!
- Venim și noi. Bine? - Bine.
Ce faci?
Ce faci tu?
Vorbesc.
De ce?
Cum adică de ce vorbesc?
Da, de ce vrei să vorbești?
Trece printr-o fază și nu are chef să vorbească.
Nu vezi?
Nu vrea să vorbească.
Dar merge la psiholog în fiecare luni,
pentru că așa vrei tu. Destul!
Dacă nu vrea să vorbească, e în regulă.
Cum poate fi în regulă dacă s-a tăiat singură la mână?
A fost doar un accident.
Dacă n-a fost un accident?
Víctor, n-ai fost acolo. Nu știi ce s-a întâmplat.
Îi vei crea un complex cu ideea
că trebuie să vorbească cu tine, cu mine, cu psihologul.
Destul! Oprește-te!
Atunci, cu câinele, n-a fost un accident.
Și atunci nu vorbea cu nimeni.
Știi ce se va întâmpla?
Data viitoare când se va întâmpla ceva rău, nu-ți voi spune.
Atunci asigură-te că nu se mai întâmplă!
EVENIMENTE PARANORMALE
Poftim!
Mulțumesc.
Nu mai mănânci?
Nu, merg să văd dacă pot repara scurgerea de gaz.
Vin cu tine.
Nu, iubire, stai cu tatăl tău.
- Bună! - Nu, vin cu tine.
Scumpa mea, stai cu tatăl tău, bine?
Deja pleci?
Da. Arată gustos.
- Ce e asta? - Încearcă delicatesa aia!
Bună!
Va sta cu tine până te sun, bine?
- Până mă suni? - Te anunț când e reparată.
- N-o să vrea. - Víctor, te rog!
- O să refuze. - Te rog.
- Mulțumesc pentru pâine, Mariana. - Cu plăcere.
- Pa! - O zi bună!
Bună!
E totul în regulă?
Nu.
Să fiu sinceră, nu știu cui să-i cer ajutorul.
Te rog, hai cu mine în casă!
Nu mă crezi.
Nu e vorba că nu te cred.
Ai spus că e un cufăr lângă tomberoane, dar nu a fost.
L-o fi luat mașina de gunoi.
Bine, da.
E greu de crezut.
Nu înțeleg, dar suntem aici acum. Să mergem sus!
Ai amețit?
- Puțin. - Să bem niște apă!
Nu, stai!
- Cum dracu' e posibil așa ceva? - Nu știu.
Jur că nu știu.
Ce e înăuntru?
Câteva lucruri.
Caiete, programe, chestii personale.
Chestii personale? Ale cui?
Se pare că nu aparține nimănui.
Sunt sigură că nu era aici când am ajuns noi.
M-am îndoit puțin, dar jur că era goală încăperea.
- Carlos. - Ce-a fost asta?
- Ai auzit? - Ce a fost?
Martín Muñoz Araujo.
Victima acestui jurnal.
- Vârsta? - Treizeci și doi.
Nu e nici aici.
E ca și cum victimele n-au existat niciodată.
Nu apar pe internet.
Crezi că e real ce se întâmplă?
Că toți acei oameni au fost uciși?
Uite!
„Ora 03:49, își pierd cunoștința.
„Am mărit doza la 200.
„La 4:14, încep să aibă convulsii.
„Ora decesului: 06:35.”
Sunt prea multe detalii ca să fie doar o invenție, nu?
Dacă n-a făcut-o, dacă n-a ucis pe nimeni, cu siguranță a vrut s-o facă.
Nu cred că e o invenție.
Și scrie mult despre trecut.
Mai ales despre un tremur.
„Totul se cutremura.
„Casa unde locuiam, cu cine, cum.
„Viața mea nu era a mea. Și i-am avertizat, n-am mințit niciodată.
„Voiam ordine, o soluție.
„Asta voiam, dar nu mi-au oferit.
„A trebuit s-o găsesc eu.
„Tremurul a confirmat totul.
„A trebuit să preiau controlul.
„Din fericire, să provoci moartea cuiva nu e întotdeauna crimă.”
Mi-am investit toate economiile în casa asta, la naiba!
Ce mă fac?
Pot să văd?
- Vrei cafea? - Da, mulțumesc.
M-am tot gândit...
Aș vrea să-i arăt caietele unei prietene.
De fapt, a fost profesoara mea.
E grafologă.
Și?
Nu știu.
Mă gândesc că, dacă identificăm autorul, vom ști ce să facem.
Nu știi câte detalii poate scoate la iveală caligrafia.
Nu știu, nu sunt sigură.
Nu trebuie să-i dau detalii.
Nici nu trebuie să-i spun de unde le am.
Uite, e ghid. Ne poate da niște idei...
Poate un alt punct de vedere.
Doamnă, dl Víctor e aici.
La naiba! Sunt Víctor și fiica mea.
Ce?
Cufărul.
Trebuie să ascundem cufărul.
Deschide-le!
Ajută-mă să ascund cufărul!
Ce e?
Pe mine ar trebui să mă ascunzi.
Nu cred că Víctor și Vera ar trebui să mă vadă în bucătăria ta...
Ocupă-te de cufăr!
Olga, nu-l lăsa pe Víctor să intre!
Mami!
Verita.
Ce s-a întâmplat?
N-ai putut să răspunzi la telefon?
- Nu am fost atentă la el. - Mi-am dat seama.
Ce cauți aici?
Am vrut să fiu cu tine.
E complicat să ai grijă de fiica ta?
Cum se numește scurgerea de gaze?
Nu.
Nu vreau să-ți stric planurile, dar răspunde la telefon!
Nu, te rog! Nu e ce crezi.
Te joacă pe degete. Dă-mi-l!
Salutări scurgerii de gaze!
Vera, dragă, trebuie să-ți spun ceva.
E iubitul tău?
- Nu, bineînțeles că nu. - Nu, iubire, bineînțeles că nu.
L-am sunat pentru că aveam nevoie de ajutorul lui.
De ce?
Ce-ai pățit la mână?
Un accident.
Ce a pățit?
S-a tăiat ieri.
Locuiesc împreună.
Înțeleg.
Auzi, mamă?
Carlos a venit să se uite la lucrurile mele?
Poftim?
Da, a venit să se uite la lucrurile mele?
Nu, iubire, de ce ai crede asta?
A venit să mă ajute.
La ce?
A venit să fie cu mine.
Mi-a fost puțin frică.
Data viitoare, poți să mă suni
și vin eu să fiu cu tine.
Și voi avea grijă de tine.
Nu, iubire, eu am grijă de tine.
Mami?
Mi-e somn. Ne culcăm?
Să ne culcăm!
Poți să mă îmbrățișezi?
Te îmbrățișez.
Bună, Víctor!
Fiica ta are nevoie de ceva în care să-și țină jucăriile.
Ai de gând să-i dai cadoul promis?
Bine, anunță-mă!
Mersi.
Bună, Carlos!
Ea l-a scos.
Nu te îndepărta, Vera!
Vera! Scumpo!
Nu!
Așteptați! Nu plecați!
Nu plecați! Vă ajut eu.
Plecați, dle!
- Serios. - Tată!!
- Plecați! - Liniștiți-vă!
- Tată! - Vă rog să plecați.
- Cățelul suferă. - Dă-mi-l mie!
Mă ocup eu. Nu i-l dați fetiței!
Doamnă, spuneți-i că pot să îl ajut. Mă ocup eu.
Nu vă îngrijorați!
Nu mai plânge.
Vera!
Dacă ai fi făcut-o greșit?
Ai fi putut să-i provoci mai multă durere lui Nelson.
Am făcut-o cum trebuie.
Nu crezi că părinții tăi ar fi putut s-o facă bine?
Părinții mei n-au făcut nimic.
Omul ne-a spus să nu-l lăsăm să sufere, iar ei n-au făcut nimic.
Bine.
De asta părinții tăi sunt cu spatele în desen.
Pentru că n-au făcut nimic.
Ai fi făcut-o dacă s-ar fi uitat la tine?
Pentru că asta s-a întâmplat când te-ai tăiat la mână.
Nu se uita nimeni la tine, nu?
A fost vina Marianei.
Nu poate avea grijă de mine.
Și de asta te-ai tăiat la mână.
Ca să dovedești că nu poate avea grijă de tine.
Tata trebuia să aibă grijă de mine, nu ea.
Și a fost un accident.
Vrei să vorbim despre asta?
Nu.
Totul s-a întâmplat atât de repede.
Niciunul dintre noi nu știa ce să facă.
Uite, eu nu decid ce e greșit și ce e corect,
dar Vera te-a rugat să ții un cățeluș plin de sânge, iar tu i l-ai dat ei.
Víctor i l-a dat.
Bine, da, Víctor i l-a dat.
Dar nu te critic.
Asta e problema? Că i-am plasat ei responsabilitatea?
Da, într-un fel, este.
Vera își creează tiparele comportamentale care-i plac cel mai mult.
Da, o lăsăm să-și dezvolte propria identitate.
Nu e vorba despre identitatea ei.
Își impune condițiile și toată lumea îi urmează exemplul.
Nu crede că greșește. De înțeles, nimeni nu o pune la îndoială.
Nu-i pot spune că greșește dacă nu e așa.
Ba da, când ia un cuțit.
Uite!
Divorțul tău deschide o breșă în care Vera poate prelua controlul.
Și nu e cel mai bun moment s-o facă.
Poți să-i explici asta lui Víctor?
Vino! E aici.
Deci, toți au fost uciși?
Da, evident.
Lăsați-mă să vă explic!
Alicia Kleinberg și Emmanuel Argüello ar fi fost morți deja.
Martín Muñoz abia începuse să fie torturat.
Încă nu a fost ucis.
Dar mai există o victimă.
Cineva din trecutul îndepărtat
sau din cercul de apropiați.
Dar a fost un act involuntar sau un simplu accident.
Sau o simplă improvizație.
Femeia asta e obsedată de suferință.
Are de toate.
Durere, tristețe și neliniște.
Stai așa, e o femeie?
Da, e o femeie.
Are în jur de 40 de ani.
Trăiește o viață discretă. Plină de constrângeri,
dar e perfect adaptată societății.
Știți ce vreau să spun?
Da, încearcă să pară normală.
Dar nu este.
Asta este ea.
În caietul ăsta e cea mai sinceră conversație a ei.
Putem afla cine este?
Nu, nu din caiet.
Dar poți începe să cauți
o femeie cu dizabilități motorii.
Pentru că felul în care ține stiloul este, să spunem, ciudat.
Cam așa.
Crezi că o mai putem găsi?
Categoric.
Aceste caracteristici sunt recente. Totul a fost scris nu de mult.
Poftim? Nu a fost scris în urmă cu ani?
Nu, sunt caracteristici recente.
Învață să scrie?
Nu, e adultă.
Predă la școala primară.
E profesoară?
Cu nivelul ei de cunoștințe clinice?
Sau poate a făcut mai multe crime.
- Mai știi cazul din Guadalajara? - Scuzați-mă!
Scuză-mă!
Te simți bine?
Trebuie să meargă la tatăl ei.
Măcar azi. Nu poate sta cu mine, dar...
Ce să-i spun? S-o ia, pur și simplu?
La naiba! O să mă urască.
Stai, îi scriu lui Víctor.
O să-l rog s-o ia de la școală și s-o aducă mâine la tine.
Bine, s-a rezolvat.
Eu și Vera locuim cu un ucigaș?
Nu chiar.
Dar ai auzit-o și tu, nu-i așa?
Încă se scrie.
Se întâmplă lucruri ciudate în casa mea, iar cufărul ăla e încă acolo.
Mi-am adus fiica în casa unui ucigaș?
Nu uita să iei cel mult două pe zi!
Una la 12 ore.
În regulă.
De ce nu faci o baie caldă?
Încearcă să te odihnești! Ajută.
Mulțumesc, Carlos.
Olga, ce s-a întâmplat?
E acolo.
E înăuntru.
E acolo, în dormitorul meu.
E în dormitor...
Starea psihozei maniacale pe care Martin trebuie să o atingă
va avea loc în următoarele 72 de ore.
Olga?
Ce faci? Ce e?
A continuat să scrie despre Martín în caiet.
În sfârșit, mă văd în el, în oroarea acelei priviri...
E aici.
Îl omoară pe Martín Muñoz Araujo aici.
Carlos, scrie asta în jurnal.
Semnele vitale încep să scadă
Ușurel.
Am văzut-o, Carlos.
La naiba! Rana e foarte adâncă.
Cred că trebuie să mergi la doctor.
Jur c-am văzut-o.
- Uite... - Am văzut-o în dormitorul meu, jur.
Nu te contrazic.
Dar nu mă crezi.
Nu mă îndoiesc de ce zici, dar ți-am dat un medicament puternic.
Uită-te la mine!
Sunt eu.
Jurnalul știa asta.
Știa că voi sfârși cu o tăietură în sprânceană.
Sau a cauzat-o.
Nu știu ce să-ți spun. Nu știu.
DOBAREU MENIU
Aș vrea să-l caut pe Martín Muñoz.
Și ce crezi că vom găsi?
Nu știu. Un indiciu?
Familie, cunoștințe?
Orice.
Bună ziua!
- Ce faceți? - Bună!
- Bună ziua! - Bună, micuțule!
Cu ce vă pot ajuta?
Suntem de la Registrul Comerțului.
Îl căutăm pe proprietar, pe Martín Muñoz Araujo.
Pe cine?
Sunt María Araujo, proprietara restaurantului.
Cine spuneați că sunteți?
Suntem de la Registrul Comerțului și...
Sunteți Araujo?
Îl căutăm pe dl Martín.
Martín.
- Du-te și joacă-te cu scaunele, bine? - Da.
El e Martín?
V-a trimis fostul meu soț, nu?
Stați, scuze!
Copilul e Martín?
Nenorocitul ăla nu renunță.
Juan!
Nu vă faceți griji! Plecăm.
Doamnă?
Să mergem!
Ce se întâmplă, Carlos?
E o farsă.
Nu-i așa?
Nu înțeleg nimic. Stai!
Jurnalul spune că bebelușul moare la 32 de ani.
Dar asta nu s-a întâmplat încă. Se întâmplă chiar acum.
Jurnalul spune că omul e mult mai în vârstă.
Dacă femeia nu e profesoară, dar învață acum să scrie?
Nu-ți forța mâna, iubire!
Dar, mamă...
Până nu se vindecă rana, nu mai scrii sau desenezi!
Dar nu mă mai doare.
Iubita mea...
A venit tatăl tău.
- Tata? Să vedem! - Tatăl tău!
Tatăl meu!
- Tati, bună! - Draga mea!
- Uau, era afară! - Ce ciudat!
Ajută-mă să închid ușa, te rog!
- Bine. - Ca să nu intre bufnița.
E un cadou de la mine și Mariana. Mulțumește!
Ce drăguț!
E drăguț? Mă bucur că-ți place.
Uite, mami!
Și e foarte spațios. Animale de pluș, culori...
- Jucării, arcuri. - Olga!
- Deschide-l! - Uite, mami!
E foarte încăpător...
Recunoști vreunul din lucrurile astea?
Ești sigură?
Ora decesului 02:48
- Vera e acasă? - Da.
- Bine. - E sus.
Ce s-a întâmplat?
Martín e mort.
Vera l-a omorât.
Când...
Când s-a transformat în așa ceva?
Cu ce am greșit?
- Carlos, cu ce am greșit? - Cu nimic.
N-ai făcut nimic greșit.
A fost în agonie timp de patru zile.
Patru zile.
Nici nu s-a gândit să se oprească.
Vera n-a făcut nimic.
Dar o s-o facă.
Vera cu care fac terapie nu e femeia asta.
Fiica ta nu e o ucigașă.
Are opt ani și învață să-și controleze emoțiile.
Și e bine că știm asta.
De ce e bine?
Pentru c-o să putem să o ajutăm.
Cum?
La un moment dat, din greșeală sau din întâmplare,
Vera va cauza moartea cuiva.
Și asta e problema.
Pentru că va deveni obsedată.
Dar putem împiedica asta.
Trebuie să aflăm
pe cine va ucide și când.
Când are loc șocul inițial.
Șocul care declanșează totul.
Dacă prima ei victimă a fost câinele?
Nu. A ucis o persoană.
Un adult pe care îl știa bine.
Acea moarte accidentală
s-a petrecut în copilărie, când era încă un copil.
Încă nu a simțit dorința de a ucide.
Instinctul ucigaș care reiese din tot textul
provine din altă parte.
Nu înțeleg nimic.
Cineva a încercat s-o omoare.
Asta îi declanșează comportamentul sadic.
Dar cine încearcă s-o omoare?
Se întâmplă în copilăria ei sau în viața de adult?
Se întâmplă după prima ei victimă, dar cam în acea perioadă.
E cam de aceeași vârstă. E încă micuță.
Îmi pare foarte rău,
dar trebuie să plec.
Da.
- Mulțumesc, Andrea! - Mulțumesc!
Și, Carlos, ai grijă ce faci, da?
- Da. - Pa!
Mersi, Andrea!
E șocant, asta e problema.
Dar e foarte tare.
Nu a căzut.
Dar o să cadă.
Un adult pe care îl știa bine.
Prima moarte
a avut loc la o vârstă fragedă, în primii ani de viață,
când era doar un copil.
Și cine sunt?
Cel din partea aia e tatăl meu.
- Tatăl tău? - Da.
Și de ce e atât de mic?
Uite! Arată normal în asta.
Îmi place mult.
- Verita! - Spune!
Și cine e fata asta?
Nu e o fată, e Mariana.
Ce s-a întâmplat?
Ce trebuie să fac să nu mă întorc în casa aia?
Draga mea fetiță.
Nimic.
Nu trebuie să faci nimic, auzi?
Nimănui, niciodată.
Mami?
Pot să dorm cu tine?
Da, iubire. Vino!
Vino!
Da, au trecut șase zile.
A fost bolnavă, de aceea n-am dus-o la școală.
Nu, n-o trezesc doar pentru că vrei să vorbești cu ea.
Víctor...
Alo?
Vera?
Vera, mă auzi?
Sunt mama ta.
Scumpo, vreau să te ajut.
Dar trebuie să știu ce s-a întâmplat.
Ce e „tremurul”?
Aici, unde sunt eu, încă nu s-a întâmplat. Pot să te ajut.
Iubire, mă auzi?
Vreau să-mi spui cine va încerca să te omoare.
Vera!
Nu!
Vera!
- Oprește-te! - Deschide!
Iubire, s-a terminat.
Eu ți-am făcut asta?
Încetișor.
Gata.
Apoi, Germania, Berlin.
Franța, Paris.
Danemarca, Copenhaga.
Suedia...
Doamnă, a venit dl Víctor cu cineva.
Mami, care e capitala Suediei?
Da, Pedro, deschide-i!
Cine este?
Mamă, care e capitala Suediei?
Capitala Suediei?
- Care e capitala Suediei? - Nu știu.
Stockholm.
- Bună! - Bună! Te simți bine?
- Da. - Bună, Olga!
Ce cauți aici?
- Am venit să-mi văd fiica. - Ne facem griji, vrem să vorbim.
- Suntem bine. - Pot să intru?
- Da. - Da? Scuză-mă...
Ușa s-a înțepenit.
Unde este Vera?
Olga, te simți bine?
Sunt bine.
Unde este Vera? Vera!
Vera?
Draga mea?
Vera?
Bună, iubire!
Vera, du-te în camera ta!
Ce-a pățit la față?
Nimic.
- Ce i-ai făcut? - Nimic.
De ce are urme pe față?
Víctor, te rog! Păstrează-ți calmul!
Tocmai ți-ai pierdut fiica.
Ce se întâmplă?
Vera nu merge la terapie, nu răspunzi la telefon.
Nu mai știm nimic de tine de o săptămână și jumătate.
- Ce faci aici? - Am grijă de ea!
Asta fac. Tu ce cauți aici? În casa mea, cu Víctor?
Riști să pierzi custodia.
- Ce faci? - Nu pot sta departe de ea, înțelegi?
Se întâmplă ce scrie în jurnal.
Nu pot s-o las singură.
Și sunt singură în asta.
Să știi că nu ești singură.
Sunt aici cu tine. Lasă-mă să te ajut!
Calmează-te!
Jur că n-a fost intenționat.
Cealaltă femeie a fost aici și am împins ușa prea tare.
Dar a văzut-o Vera?
A văzut-o pe Vera cea adultă?
Nu.
Tu ai văzut-o din nou?
Nu, a plecat.
Dar am senzația că e furioasă.
Cufărul e gol, nu e nimic în el.
Olga!
Trebuie s-o lași pe Vera să plece cu tatăl ei.
Nu, Carlos, nu! Vera nu poate merge cu tatăl ei.
Vera o urăște pe Mariana. O urăște de moarte.
Mariana e prima ei victimă.
O izolezi pe Vera de lume.
Nu e sănătos, e periculos.
- Nu înțelegi? - Tu nu asculți?
Vera e în siguranță cu mine.
Dacă o las să plece cu Mariana...
- Are opt ani. - Scrie în carnet.
Grafologul, prietena ta, spune asta.
- Cerceii, fir-ar să fie! - Nu!
Mariana nu e menționată nicăieri.
Bună ziua, doamnă! Víctor e aici cu doi polițiști.
E o greșeală.
E o greșeală și veți regreta cu toții.
O să-mi pregătesc fiica.
Totul va fi bine, iubire.
Mariana și tatăl tău vor avea grijă de tine.
Dar vreau să fiu cu tine.
Știu, scumpo.
Dar, dacă ești cuminte, te vor lăsa să te întorci în curând.
Vera?
Scumpo, nu fi neascultătoare!
Bine? Poartă-te frumos!
Și te vei întoarce peste două zile.
Bine?
Promite-mi!
Dar trebuie să ne reorganizăm.
Trebuie să căutăm o soluție.
Vera!
Să vin sus cu poliția?
Vin.
Ține!
Ángela mi-a dat bilete la acvariu.
Putem merge mâine. Vrei?
Mariana, termină! Nu ești prietena mea.
Ești iubita lui Víctor.
Víctor?
Nu mai sunt tatăl tău?
Vera, n-ai fost bolnavă, nu-i așa?
Înțeleg că mama ta m-ar putea minți.
Dar mă minți și tu?
Asta mă doare.
Víctor, te rog!
Și tu mă minți pe mine. Tot timpul.
Dar nu te forțez să faci nimic.
Mă duc în camera mea.
- Nu! Termină mâncarea! - Nu.
Las-o!
„Totul se cutremura.
„Casa unde locuiam, cu cine, cum.”
Faptul că au luat-o a fost șocul.
Víctor trebuie să știe.
- Trebuie să-i arătăm asta. - Carlos.
Nu înțelegi. S-a întâmplat deja.
Ce faci? Tocmai ai luat una.
Nu mă ajută.
- Cum adică? Câte ai luat? - Patru.
Ai lapte?
- Olga! - Lapte?
Ține!
Trebuie să-l bei.
Nu, Carlos!
- Nu e nevoie. - Ba este.
Trebuie să-l bei. Trebuie să vomiți.
Veneam după tine.
Bine.
Să mergem!
Se cutremură?
Da.
- Să mergem! - Fata!
Fiica mea!
Nu, Vera!
Vino aici! Nu!
Nu încuia ușa, iubire! Deschide!
Să mergem! Pământul se cutremură. Ăsta nu e un joc.
Deschide, Vera!
Ai grijă! S-a terminat.
E gata.
- În regulă. - Tremurul.
Tremurul.
Cutremurul e acel tremur.
Astăzi îmi pierd fiica.
Azi îmi pierd fiica.
Ce s-a întâmplat, dragă? Nu poți dormi?
Vrei niște picături?
Mai bine mă îmbrățișezi.
Sigur.
Să vedem ce s-a întâmplat!
Bună seara! Ce s-a întâmplat?
Cutremurul a provocat o alunecare de teren. Drumul e închis.
Cât va dura?
Vreo două ore.
- Două ore? - Facem tot ce putem.
Ce e?
Vera?
- Vera? - Vera!
Vera, iubita mea!
Vera, ești bine, dragă?
Ești bine? Ce s-a întâmplat, dragă?
Ai avut un coșmar?
E în regulă, dragă.
Ce faci?
- Ieși! Închide-te până spun eu! - Ce s-a întâmplat?
Ce e, iubire? Mă sperii.
Ce faci cu foarfeca?
Du-te în camera ta și nu ieși până nu spun eu!
- Nu! - Du-te și nu ieși până nu spun eu!
Du-te!
Acum, Vera. Acum!
Du-te în camera ta acum!
- S-a terminat! - Îmi faci rău.
Cum adică? Ce faci?
Ce făceai? Mă sperii.
- Aici! - Așteaptă-mă!
Aici!
Așteaptă-mă!
Ce făceai cu foarfeca?
Spune-mi ce făceai cu foarfeca!
Mă sperii.
- Vreau să merg cu mama. - Nu.
Asta nu se va întâmpla.
Nu-mi spui ce să fac!
Ce s-a întâmplat?
Dumnezeule!
Doamnă, trebuie să plecați.
Cum e tensiunea?
Liniștește-te!
Olga.
Ar trebui să știi că Vera nu va putea merge cu tine.
Puteți veni cu mine? Trebuie să vă iau declarația.
Da.
Mi-ați putea da puțină apă, vă rog?
Apă. Am amețit.
Vino!
Urcă în mașină!
Urcă!
Nu mai trebuie să mă întorc în casa aia, nu?
Știi ce s-a întâmplat cu tatăl tău, Vera?
Vera, tatăl tău e mort.
Nu-ți pasă?
Ai încercat să mă omori?
Ramona Curt
Redactor Cristian Brînză