Nelson.
Ikke gå din vei, Vera.
Nei da.
Nelson.
Vera?
Vera. Vennen.
Han sluttet å klynke.
La oss leke med Nelson.
Vera?
Ingen valp.
Og ikke kall ham Nelson mer, er du snill.
Greit.
Tja...
Frokosten er klar, vennen.
Har du pakket sakene dine til skolen?
Ja, alt er klart.
Hva er det til frokost?
The Diary
Vera, sakene dine!
Du tok ikke engang ranselen.
Unnskyld.
Ikke åpne kjøleskapet hvis lysene streiker, jenta mi.
Vi ble enige i går.
Men jeg er sulten!
Hva skal du lage til meg?
Pizza.
Pizza?
To kvelder på rad? Glem det.
Greit, pizza og salat.
Pizza, salat, bad og ingen mobil,
eller salat, mobil, bad og ingen pizza?
Jeg foretrekker pizza.
Smart jente.
- Gå og ta et bad, da. - Ja vel.
Hei, Victor.
- Si fra når du er ferdig, vennen. - Greit.
Jeg prøvde å ringe deg
for å fortelle hvordan det går med Vera i timene.
Carlos sier det går framover.
Hun snakker mye mer, og tilpasser seg godt til sitt nye liv.
Hun liker det nye huset, og det gjør meg veldig glad.
Men...
Du vet dette allerede. Problemet er stadig Mariana.
Hun kommer ikke overens med henne.
Jeg burde ikke måtte spørre, men...
Beskytt forholdet ditt til Vera.
Og si det til Carlos også, så vi er enige.
Hva annet?
Ingenting.
Sees snart.
Jeg er ferdig, mamma!
JEG ER OPPTATT. RINGER DEG SENERE
NEVNTE HUN HUNDEN?
HVOR MANGE TIMER IGJEN?
Jeg velger det tredje alternativet.
- Vet du hva det er? - Nei.
Jeg elsker deg
til uendeligheten og tilbake.
- Er det ingen slutt? - Ingen slutt.
Hva om vi legger oss til å sove
og tar hvalene i morgen?
Avtale?
God natt.
Vera.
Vera, gå og legg deg igjen.
Vera?
Jeg skjønner det,
men kisten er ikke vår.
De tidligere eierne må ha glemt den,
og når de husker, vil de ha den tilbake.
Greit. Ring meg. Takk.
En siste ting. Lysene svikter fortsatt.
Kan du sende noen hit?
Takk.
Ha det.
Victor er her.
Slipp ham inn, Pedro.
Greit.
Takk.
Vennen!
Faren din er her!
Vera?
Hei.
Pakket klær og to pysjer til henne.
Og Fanti?
- Fanti. - Fanti.
Å, Fanti. Vera!
Vi ønsker ikke forrige ukes oppstyr.
Nei, det gjør vi ikke. Hun tar den med.
- Pappa! - Jenta mi!
Kom hit.
- Kom hit. - Jeg kommer.
Se hva jeg laget til deg.
- Til meg? - Ja.
Det er fantastisk. Takk.
Er du klar for en utrolig helg?
Kjempeklar.
Ja vel? Først skal vi...
Hestene.
Først skal vi gjøre ferdig rommet ditt.
Ja vel, men bare du og jeg.
Ja, og Mariana hjelper oss litt.
Mariana...
Da er det best jeg blir.
- Hva? - Jeg blir hos mamma.
Husk avtalen vår.
Men, mamma, alt er en avtale!
Du sa at vi skulle være alene i helgen,
og at vi skulle besøke hestene.
- Hvorfor lyver du? - Planer endrer seg.
Planer endrer seg, vennen.
Dessuten endrer de kloke planer, ikke sant?
Kom, vennen.
Ha det hyggelig.
Vet du hva? Du kan velge en film i kveld,
og imens kan jeg lage popkorn.
- Greit? - Du...
Du tvinger dem sammen overalt. Kan du ikke være uten Mariana i én dag?
Bare ikke lyv til henne.
Jeg lyver ikke.
Og ikke glem å ringe Carlos.
Det skal jeg...
Når jeg kan.
Si ha det til mamma.
"Ha det, mamma."
Hallo?
Vet du hvem sin den er?
Men den må tilhøre noen.
Ja.
Da gjør jeg det.
Ha det.
MEDISINEN UTVIDER SMERTETERSKELEN UNDER TORTUR
JEG ER OVERRASKET OVER MOTSTANDEN FRA FRYKT FOR DØDEN
JEG KJENNER IGJEN UTTRYKKET AV Å VITE AT MAN MISTER KONTROLLEN
UKE 9 SISTE STADIUM
HJERNEN MOTSTÅR, MEN IKKE KROPPEN
DØDSTIDSPUNKT! 03.34
Ja?
Alt er i orden.
Hva?
Du kan ikke sammenligne deg med en åtteåring.
Hva skjedde? Hvordan går det?
Hei, vennen. Det går bra med henne.
- Og hånden? - Alt i orden.
Legen holder på å sy henne.
- Det var et rent kutt. - Rent?
Ja, jeg er så lei for det.
Det var bare et øyeblikk.
Jeg snudde meg mot kjøleskapet, og så...
Var hun ikke med deg?
Nei.
Hun var med meg fordi vi skulle lage lunsj sammen.
- Jeg la vekk alle knivene. - Ikke alle.
Olga.
- Hun sa hun la dem vekk. - Beklager.
Kan du hente litt vann til oss?
Slapp av. Uhell skjer.
Hun har skadet seg noen ganger med meg også.
Ja, men nok til å ende opp på sykehus?
Nei.
Hva skjedde?
Jeg vet ærlig talt ikke.
Det er uklart.
Jeg skulle begynne å lage mat,
og hun sa at hun ville skjære løken.
Jeg sa at det var for farlig og ba henne legge vekk kniven.
Men det gjorde hun ikke?
Nei.
Jeg gikk til henne, tok kniven og la den i skuffen.
Snudde meg mot kjøleskapet
og snudde meg tilbake,
og hun skar seg.
Så hun tok den og skar seg selv?
Helt uten videre?
Vera Rodríguez Chavarria.
Gjorde hun det med vilje?
Jeg vet ikke.
Nei, sikkert ikke.
Nei, selvsagt ikke.
- God dag. Jeg er dr. Mendiola. - Hallo.
Bli med meg.
Barn kan være rastløse, og de har ikke mye tålmodighet,
men det er viktig at hun ikke belaster hånden.
Ingen skriving eller tegning. Få henne til å spise med venstre hånd.
Ta henne med til fastlegen om tre dager.
Greit.
- Takk. - Selv takk. Unnskyld meg.
Hun vil bli med meg, men kan ikke.
- Hun kan ikke komme hjem. - Hvorfor ikke?
Det er en sterk lukt der. En gasslekkasje jeg ikke fikk fikset,
og siden jeg måtte dra på sykehuset...
Ingen kan nok hjelpe meg nå.
Jeg kan hjelpe.
Hva trenger du?
Tja...
Et sted å overnatte.
Du kan overnatte hos oss om du vil.
Ikke noe problem.
Jeg kan overnatte hos Brenda. Hun har fortsatt noen av tingene mine.
- Mener du det? - Ja.
Jeg må hvile.
- Ja, men... - Du også.
Det blir bra for oss alle.
Jeg tar med litt frokost i morgen.
- Ha det, Olga. - Ha det.
Bor hun hos deg?
Seriøst?
Jeg forteller om det senere.
Her er vannet ditt.
Denne er uten ost.
- Seriøst? - Jeg passer vekten.
- Passer du vekten? Hvorfor det? - Ja.
Og denne? Uglen passer her.
Det er ikke sant.
Vera. Victor!
Ikke belast hånden, vennen. Du fikk et stort kutt.
- Men det er ikke vondt. - Helt til det er det.
Hvordan skar du deg?
Gå inn i stuen og velg en film.
- Vi kommer straks. - Ja vel.
Hva er det du gjør?
Hva gjør du?
Snakker.
Hvorfor?
Hva mener du?
Ja, hvorfor vil du snakke?
Hun går gjennom en fase, og hun føler ikke for å dele.
Ser du det ikke?
Hun vil ikke snakke.
Likevel går hun til psykolog hver mandag,
fordi du vil det. Det er nok.
Vil hun ikke snakke, er det også greit.
Hvordan kan det være greit å skjære seg?
Det var bare et uhell.
Hva om det ikke var det?
Du var ikke der. Du vet ikke hva som skjedde.
Du gir henne et kompleks
med ideen om at hun må snakke med deg, meg og psykologen.
Gi deg nå.
Det med hunden var ikke et uhell.
Og hun snakket ikke med noen da.
Vet du hva som vil skje?
Neste gang det skjer et uhell, sier jeg det ikke.
Sørg for at det ikke skjer igjen.
PARANORMALE HENDELSER
PARANORMALT
Vær så god.
Takk.
Skal du ikke spise mer?
Nei, jeg drar for å fikse gasslekkasjen.
Jeg blir med deg.
Nei, vennen, bli hos pappa.
- Hei. - Nei, jeg blir med deg.
Du blir hos pappa.
Drar du allerede?
Ja. Det ser godt ut.
- Hva er det? - Prøv delikatessen.
Hei.
Hun blir hos deg til jeg ringer.
- Til du ringer meg? - Jeg sier fra når det er fikset.
- Hun nekter. - Vær så snill, Victor.
- Hun nekter. - Vær så snill.
- Takk for brødet, Mariana. - Bare hyggelig.
- Ha det. - Ha en fin dag.
Hallo.
Alt i orden?
Nei.
Ærlig talt vet jeg ikke hvem jeg skal be om hjelp.
Vær snill og bli med meg hjem.
Du tror meg ikke.
Ikke at jeg ikke tror deg.
Du sa at det var en av disse ved siden av søppelcontainerne, og det var ikke.
Da må søppelbilen ha tatt den.
Ja vel.
Vanskelig å tro.
Jeg forstår ikke, men vi er her nå. La oss gå ovenpå.
Du blir svimmel.
- Litt. - Vi finner litt vann.
Nei. Vent.
- Hvordan er dette mulig? - Vet ikke.
Jeg sverger.
Hva er inni den?
Mange ting.
Notatbøker og programmer. Personlige ting.
Personlige? Hvem sine?
Kisten tilhører tilfeldigvis ikke noen.
Jeg er sikker på at den var tom da vi kom hit.
Jeg tvilte et øyeblikk, men jeg vet den var tom.
- Carlos. - Hva var det?
- Hørte du det? - Hva var det?
Martín Muñoz Araujo.
Offeret i denne dagboken.
- Alder? - Trettito.
Heller ikke her.
Som om ofrene aldri har eksistert.
De finnes ikke på Internett.
Tror du alt dette er ekte?
At alle disse folkene ble drept?
Se.
"03.49, de mister bevisstheten.
"Jeg øker dosen til 200.
"04.14, de begynner å få kramper.
"Dødstidspunkt: 06.35."
Det er for detaljert til å være en fantasi.
Om vedkommende ikke drepte noen, hadde de definitivt lyst.
Jeg tror ikke det er en fantasi.
Og de skriver mye om fortiden sin.
Spesielt om en rystelse.
"Alt ristet.
"Der jeg bodde, med hvem, hvordan.
"Mitt liv var ikke mitt, og jeg advarte dem. Jeg løy aldri.
"Jeg ønsket orden, en løsning.
"Jeg ba om det, men fikk det ikke.
"Jeg måtte gjøre det selv.
"Rystelsen bekreftet bare alt.
"Jeg måtte ta kontroll.
"Heldigvis er det ikke alltid drap å forårsake noens død."
Jeg la alle sparepengene i dette huset.
Hva skal jeg gjøre?
Får jeg se?
- Vil du ha kaffe? - Ja takk.
Jeg tenkte...
Jeg vil gjerne vise notatbøkene til en venn av meg.
Hun var faktisk læreren min.
Hun er grafolog.
Og?
Jeg vet ikke.
Hvis vi identifiserer forfatteren, vet vi hva vi skal gjøre.
Du vet ikke hvor mange detaljer kalligrafi kan avdekke.
Jeg vet ikke. Jeg er usikker.
Hun trenger ingen detaljer.
Jeg trenger ikke engang å si hvor de kom fra.
Hun er veileder. Hun kan gi oss ideer,
et synspunkt.
Victor er her.
Pokker, Victor og datteren min er her.
Hva?
Kisten.
Vi må gjemme kisten.
Slipp dem inn.
Hjelp meg å gjemme den.
Hva er det?
Det er meg du burde gjemme.
Victor og Vera bør ikke se meg på kjøkkenet ditt...
Ta deg av kisten.
Ikke slipp Victor inn, Olga.
Mamma!
Vesla.
Hva skjedde?
Kunne du ikke ta telefonen?
- Jeg var uoppmerksom. - Det merket jeg.
Hva gjør du her?
Jeg ville være hos deg.
Komplisert å ta seg av sin datter?
Hva heter gasslekkasjen?
Nei.
Ikke for å ødelegge planene dine, men ta telefonen.
Nei, det er ikke slik.
Hun snurrer deg rundt lillefingeren. Få den.
Hils gasslekkasjen fra meg.
Vera, vennen, jeg må fortelle deg noe.
Kjæresten din?
- Selvsagt ikke. - Nei, selvsagt ikke, vennen.
Jeg ringte fordi jeg trengte hjelp.
Hvorfor det?
Hva skjedde med hånden?
Et uhell.
Hva skjedde med henne?
Hun skar seg i går.
De bor sammen.
Jeg skjønner.
Du, mamma.
Kom Carlos for å se på sakene mine?
Hva?
Kom han for å se på sakene mine?
Nei, hvorfor tror du det?
Han kom for å hjelpe.
Med hva da?
For å være med meg.
Jeg ble litt redd.
Neste gang kan du ringe meg,
så kommer jeg til deg.
Og passer på deg.
Nei, jeg passer på deg, vennen.
Mamma?
Jeg er trøtt. Skal vi sove?
La oss sove.
Kan du gi meg en klem?
Jeg gir deg en klem.
Hei, Victor.
Datteren din trenger et sted å ha lekene sine.
Skal du gi henne gaven du lovet henne?
Greit, si ifra.
Takk.
Hei, Carlos.
Hun tok det ut.
Ikke vandre din vei, Vera.
Vera. Vennen.
Nei!
Du.
Vent. Ikke gå.
Ikke dra. La meg hjelpe.
Gå nå.
- Jeg mener det. - Pappa.
- Gå vekk. - Ro ned.
- Pappa! - Jeg ber deg gå.
- Dyret lider. - Gi meg det.
Jeg tar ansvaret. Ikke gi den til jenta.
Si at jeg kan hjelpe. Jeg tar ansvaret.
Ikke vær redd.
Den klynker ikke lenger.
Vera?
Hva om du hadde gjort feil?
Du kunne gjort Nelson mer vondt.
Jeg gjorde det riktig.
Tror du ikke foreldrene dine kunne gjort det riktig?
De gjorde ikke noe.
Mannen sa at vi ikke måtte la ham lide, og de gjorde ikke noe.
Nei vel.
Derfor er foreldrene dine vendt bakover i tegningen.
Fordi de ikke gjorde noe.
Ville du gjort det om de hadde holdt øye med deg?
For det var det som skjedde da du skar deg i hånden.
Ingen holdt øye med deg.
Det var Marianas feil.
Hun kan ikke passe meg.
Derfor skar du deg i hånden.
For å bevise at hun ikke passer deg.
Pappa måtte ta seg av meg. Ikke hun.
Og det var et uhell.
Skal vi snakke om det?
Nei.
Alt gikk så fort.
Ingen visste hva vi skulle gjøre.
Jeg avgjør ikke hva som er rett og galt,
men Vera ba om å holde en valp dekket av blod, og du ga den til henne.
Victor ga henne den.
Ja, Victor ga den til henne.
Men jeg kritiserer dere ikke.
Er det problemet? At vi ga henne ansvaret?
Ja, på en måte.
Akkurat nå skaper Vera de atferdsmønstrene hun liker best.
Ja, vi lar henne utvikle sin egen identitet.
Det handler ikke om identiteten.
Hun pålegger sine vilkår, og alle gir etter.
Hun tror ikke hun tar feil. Logisk nok, for ingen betviler henne.
Kan ikke si at hun tar feil når hun har rett.
Du kan det når hun tar en kniv.
Hør her.
Skilsmissen åpner en revne der Vera kan ta kontroll.
Og dette er ikke den beste tiden for det.
Kan du forklare dette til Victor?
Kom, det er her.
Så alle ble drept?
Ja, åpenbart.
La meg forklare.
Alicia Kleinberg og Emmanuel Argüello ville alt vært døde.
Martín Muñoz hadde bare begynt å bli torturert.
Han er ennå ikke drept.
Men det er et offer til.
Noen fra deres fjerne fortid
eller indre sirkel.
Men det var ufrivillig eller en ulykke.
Eller enkel improvisasjon.
Denne kvinnen er besatt av lidelse.
Hun har alt.
Det er smerte, tristhet og angst.
Vent. Er det en kvinne?
Ja, det er en kvinne.
Hun er rundt 40 år gammel.
Hun lever et diskré liv. Fullt av begrensninger,
men perfekt tilpasset samfunnet.
Skjønner dere?
Ja, hun prøver å virke normal.
Men det er hun ikke.
Dette er det hun er.
Denne notatboken er hennes ærligste samtale.
Kan vi finne ut hvem hun er?
Nei, det står ikke her.
Men dere kan begynne å lete
etter en kvinne med motorisk svekkelse.
For måten hun holder pennen på, er merkelig.
Noe slikt.
Tror du vi fortsatt kan finne henne?
Absolutt.
Disse egenskapene er nye. Dette er nettopp skrevet.
Er det ikke fra mange år siden?
Nei, disse egenskapene er nye.
Lærer hun seg å skrive?
Nei, hun er voksen.
Hun er grunnskolelærer.
En grunnskolelærer?
Hva med klinisk kunnskapsnivå?
Eller kanskje hun har drept mer enn vi trodde.
- Husker du saken vår i Guadalajara? - Unnskyld meg.
Unnskyld meg.
Alt i orden?
Hun må bli med faren sin.
I hvert fall i dag. Hun kan ikke bli hos meg.
Hva skal jeg si til ham? At han må ta henne uten videre?
Hun kommer til å hate meg.
Vent, jeg tekster Victor.
Jeg ber ham hente henne etter skolen og kjøre henne til deg i morgen.
Det er gjort.
Bor Vera og jeg sammen med en morder?
Ikke akkurat.
Men du hørte jo det akkurat nå.
Det skrives fortsatt.
Merkelige ting skjer hos meg, og den kisten er fortsatt der.
Tok jeg med datteren min til en morders hus?
Husk å ikke ta mer enn to om dagen.
Én hver 12. time.
Greit.
Ta deg et varmt bad nå.
Prøv å hvile. Det hjelper.
Takk, Carlos.
Hva skjedde, Olga?
Hun er der.
Hun er der inne.
På soverommet mitt.
Hun er på soverommet...
TILSTANDEN AV MANISK PSYKOSE MARTÍN MÅ NÅ,
VIL FINNE STED I LØPET AV DE NESTE 72 TIMENE.
Olga?
Hva gjør du? Hva er galt?
Hun har fortsatt å skrive om Martín i boken.
ENDELIG SER JEG MEG SELV I HAM, I DET SKREKKSLAGNE BLIKKET...
Hun er her.
Hun dreper Martín Muñoz Araujo akkurat her.
Det står i dagboken, Carlos.
LIVSTEGNENE BEGYNNER Å AVTA
Rolig.
Jeg så henne, Carlos.
Pokker, dette såret er veldig dypt.
Jeg tror du må til lege.
Jeg vet jeg så henne.
- Du... - På soverommet mitt, jeg sverger.
Jeg sier ikke annet.
Men du tror meg ikke.
Jeg tviler ikke på deg, men jeg ga deg sterk medisin.
Se på meg.
Det er meg.
Dagboken visste det.
Den visste at jeg kom til å få et sår på øyenbrynet.
Eller forårsaket det.
Jeg vet ikke hva jeg skal si. Jeg aner ikke.
DOBAREU MENY
Jeg vil lete etter Martín Muñoz.
Og hva tror du vi kommer til å finne?
Vet ikke. En ledetråd?
Familie, bekjente?
Hva som helst.
Hallo?
- Står til? - Hallo.
- God dag. - Hei, lille venn.
Hva gjelder det?
Vi er fra handelsregisteret.
Vi leter etter eieren, Martín Muñoz Araujo.
Hvem?
Jeg er María Araujo, eieren av restauranten.
Hva sa dere at dere var?
Vi er fra handelsregisteret, og...
Er du Araujo?
Vi leter etter Martín.
Martín.
- Gå og lek med stolene litt. - Ja vel.
Er det Martín?
Har eksmannen min sendt dere?
Vent litt. Unnskyld meg.
Er barnet Martín?
Den drittsekken gir ikke opp.
Juan!
Ikke vær redd, vi går.
Ja?
Kom igjen.
Hva skjer, Carlos?
Dette er en spøk.
Ikke sant?
Jeg forstår ingenting. Vent.
Det står at barnet dør 32 år gammel.
Det har ikke skjedd ennå, men det skjer akkurat nå.
Det står i dagboken at mannen er mye eldre.
Hva om kvinnen ikke er lærer, men lærer seg å skrive?
Ikke belast hånden, vennen.
Men, mamma...
Før såret er leget, bør du ikke skrive eller farge eller noe.
Men det gjør ikke vondt mer.
Vennen...
Pappa er her.
- Pappa? Få se. - Pappa!
Pappa!
- Hei, pappa! - Jenta mi.
- Jøss, jeg fant den der ute. - Så rart.
Hjelp meg med døren.
- Greit. - Ellers kommer uglene inn.
Det er en gave fra Mariana og meg. Si takk.
Så fin.
Er den fin? Så bra at du liker den.
Ja. Se, mamma!
Og den har god plass. Kosedyr, fargestifter...
- Leker, sløyfer. - Olga.
- Åpne den. - Se, mamma.
Den har plass til masse...
Kjenner du igjen noen av disse?
Sikker?
DØDSTIDSPUNKT 02.48
- Er Vera hjemme? - Ja.
- Greit. - Hun er oppe.
Hva skjedde?
Martín er død.
Vera drepte ham.
Når...
Når ble hun til dette?
Hva gjorde jeg galt?
- Hva gjorde jeg galt, Carlos? - Ingenting.
Du har ikke gjort noe galt.
Han led i fire dager.
I fire dager.
Hun tenkte ikke engang på å stoppe.
Vera har ikke gjort noe.
Men hun vil gjøre det.
Den Vera jeg møter i terapi, er ikke denne kvinnen.
Datteren din er ingen morder.
Hun er en åtteåring som lærer å takle følelsene sine.
Og det er bra at vi vet dette.
Hvorfor er det bra?
Fordi vi vil kunne hjelpe henne.
Hvordan?
Ved et uhell eller tilfeldigvis
vil Vera forårsake noens død.
Og det er problemet.
Fordi hun vil bli besatt.
Men vi kan forhindre det.
Vi må finne ut
hvem hun skal drepe og når.
Når den opprinnelige rystelsen skjer.
Rystelsen som utløser alt.
Hva om det første offeret var hunden?
Nei, hun drepte en person.
En voksen nær henne.
Den dødsulykken skjedde
i hennes tidlige år, da hun var barn.
Hun følte ikke trang til å drepe ennå.
Drapsinstinktet som gjennomsyrer hele teksten,
har en annen opprinnelse.
Jeg skjønner ingenting.
Noen prøvde å drepe henne.
Det er det som utløser den sadistiske atferden hennes.
Men hvem prøver å drepe henne?
Skjer det i barndommen eller i voksenlivet hennes?
Det skjer etter det første offeret, men rundt den tiden.
Det er rundt samme alder. Hun er fortsatt liten.
Beklager så mye,
men jeg må gå.
Ja.
- Takk, Andrea. - Takk.
Og Carlos, vær forsiktig med hva du gjør.
- Ja. - Ha det.
Takk, Andrea.
Det er sjokkerende, det er problemet.
Men det er veldig kult.
Jeg har ikke mistet den.
Jeg kommer til å miste den.
En voksen nær henne.
Det første dødsfallet
var i hennes tidlige år,
da hun bare var et barn.
Og hvem er de?
Han på den siden er pappa.
- Pappa? - Ja.
Hvorfor er han så liten?
Se. Han er normal på denne.
Elsker den.
- Du, vesla? - Ja?
Hvem er denne jenta?
Det er ikke noen jente. Det er Mariana.
Hva er i veien?
Hva må jeg gjøre for å slippe å dra tilbake dit?
Lille vennen min.
Ingenting.
Du trenger ikke å gjøre noe.
Ikke mot noen. Aldri.
Mamma?
Får jeg sove hos deg?
Ja, vennen. Kom.
Kom.
Ja, det har gått seks dager.
Hun var syk, derfor har hun ikke vært på skolen.
Nei, jeg vekker henne ikke bare fordi du vil snakke.
Victor...
Hallo?
Vera?
Vera, hører du meg?
Det er mamma.
Jeg vil hjelpe deg, vennen.
Men jeg må vite hva som skjedde.
Hva er "rystelsen"?
Der jeg er, har det ikke skjedd ennå. Jeg kan hjelpe deg.
Hører du meg?
Du må fortelle meg hvem som vil prøve å drepe deg.
Vera!
Nei!
Vera!
- Slutt! - Åpne!
Det er over, vennen.
Gjorde jeg dette mot deg?
Forsiktig.
Ferdig.
Så Tyskland, Berlin.
Frankrike, Paris.
Danmark, København.
Sverige...
Victor er her med noen.
Mamma, hva er hovedstaden i Sverige?
Ja, Pedro, slipp ham inn.
Hvem er det?
Hva er hovedstaden i Sverige, mamma?
Hovedstaden i Sverige?
- Hva er hovedstaden i Sverige? - Vet ikke.
Stockholm.
- Hei. - Hei. Alt i orden?
- Ja. - Hei, Olga.
Hva gjør du her?
- Jeg vil treffe datteren min. - Vi er bekymret og vil snakke.
- Alt er ok. - Får jeg komme inn?
- Ja da. - Ja vel? Unnskyld...
Døren satt fast.
Hvor er Vera?
Olga, alt i orden?
Ja da.
Hvor er Vera? Vera!
Vera?
Vennen?
Vera?
Hei, vennen.
Vera, gå på rommet ditt!
Hva skjedde med ansiktet?
Ingenting.
- Hva har du gjort? - Ingenting.
Hvorfor har hun sår i ansiktet?
Ta det rolig, Victor.
Du mistet nettopp datteren din.
Hva er det som skjer?
Vera kommer ikke i terapi, du tar ikke telefonen.
Vi har ikke hørt fra deg på halvannen uke.
- Hva driver du med? - Tar meg av henne!
Hva gjør du her? I mitt hus, med Victor?
Du risikerer foreldreretten.
- Hva er det du gjør? - Jeg kan ikke være borte fra henne.
Det som står i dagboken, skjer.
Kan ikke la henne være alene.
Og jeg er alene om alt dette.
Du er ikke alene.
Jeg er her. La meg hjelpe deg.
Ro deg ned.
Ro ned.
Det var ikke med vilje.
Den andre kvinnen var her. Jeg skjøv døra for hardt.
Men så Vera henne?
Så hun voksne Vera?
Nei.
Så du henne igjen?
Nei, hun forsvant.
Men jeg føler på meg at hun er sint.
Kisten er tom. Det er ikke noe i den.
Olga.
Du må la Vera bli med faren.
Nei, Carlos. Vera kan ikke bli med faren.
Hun hater Mariana.
Mariana er første offer.
Du isolerer Vera fra verden.
Dette er sykt. Det er farlig.
- Skjønner du ikke? - Hører du ikke etter?
Vera er bare trygg hos meg.
Hvis hun blir med Mariana...
- Hun er åtte år. - Det står i boken.
Din venn grafologen sier det.
- Øredobbene, for svarte. - Nei.
Mariana er ikke nevnt noe sted.
God ettermiddag. Víctor er her med to politibetjenter.
Dette er galt.
Dette er galt, og dere kommer til å angre.
Jeg gjør datteren min klar.
Alt kommer til å ordne seg.
Mariana og faren din tar godt vare på deg.
Men jeg vil være hos deg.
Jeg vet det.
Men oppfører du deg pent, får du snart komme tilbake.
Vera?
Bare ikke gjør noe galt, vennen.
Oppført deg fint.
Så er du tilbake om to dager.
Greit?
Lov meg.
Lov meg!
Men vi trenger orden.
Vi må lete etter en løsning.
Vera!
Skal jeg komme opp med politiet?
Kommer.
Her.
Ángela ga meg billetter til akvariet.
Vi kan dra i morgen. Vil du?
Gi deg, Mariana. Du er ikke vennen min.
Du er Víctors kjæreste.
Víctor?
Er jeg ikke engang faren din lenger?
Vera, du var vel ikke syk?
Jeg skjønner at moren din lyver for meg.
Men at du lyver for meg?
Det gjør vondt.
Gi deg, Victor.
Du lyver for meg også. Hele tiden.
Men jeg tvinger deg ikke til noe.
Jeg går på rommet mitt.
- Nei, spis opp. - Nei.
La henne gå.
"Alt ristet.
"Der jeg bodde, med hvem, hvordan."
Rystelsen var at de tok henne.
Víctor må få vite det.
- Vi må vise ham dette. - Carlos.
Du skjønner ikke. Det har alt skjedd.
Hva gjør du? Du tok nettopp en.
De virker ikke.
- Hva mener du? Hvor mange har du tatt? - Fire.
Har du melk?
- Olga. - Melk?
Her.
Du må drikke dette.
Nei, Carlos.
- Det er ikke nødvendig. - Jo.
Du må drikke det. Du må kaste opp.
Jeg skulle hente deg.
Greit.
Kom igjen.
Rister det?
Ja, det gjør det.
- Kom igjen. - Jenta.
Datteren min.
Nei! Vera!
Kom hit. Nei.
Ikke lås døren, vennen. Åpne.
Kom igjen. Bakken skjelver. Dette er ikke en lek.
Åpne, Vera.
Vær forsiktig. Det er over.
Det er over.
- Greit. - Rystelsen.
Rystelsen.
Jordskjelvet er rystelsen.
I dag mister jeg min datter.
Hva skjedde, vennen? Får du ikke sove?
Vil du ha noen dråper?
Kan du klemme meg i stedet?
Gjerne.
Sjekker hva det er.
God kveld. Hva er i veien?
Det gikk et skred på grunn av jordskjelvet. Veien er stengt.
Hvor lang tid tar det?
Cirka to timer, tenker jeg.
- To timer? - Vi gjør vårt beste.
Hva?
Vera?
- Vera? - Vera!
Vera, vennen.
Går det bra med deg?
Hva skjedde?
Et mareritt?
Alt i orden.
Hva er det du gjør?
- Gå ut. Lås deg inne til jeg sier ifra. - Hva skjedde?
Hva er galt? Du skremmer meg.
Hva gjør du med saksen?
Gå på rommet og ikke kom ut før jeg sier ifra.
- Nei. - Gå og ikke kom ut før jeg sier fra.
Gå inn.
Nå, Vera! Nå!
Gå på rommet ditt nå.
- Det er over! - Det gjør vondt.
Hva mener du? Hva er det du gjør?
Du skremmer meg.
- Her. - Vent på meg.
Her.
Vent på meg.
Hva gjorde du med den saksen?
Fortell meg hva du gjorde med saksen.
Du skremmer meg.
- Jeg vil til mamma. - Nei.
Det skjer ikke.
Du er ikke sjefen min!
Hva skjedde?
Herregud.
Du må gå.
Hva er blodtrykket hennes?
Ta det rolig.
Olga.
Du må vite at Vera ikke kan bli med deg.
Kan du bli med meg? Jeg må ta opp forklaring.
Ja.
Kan du finne vann til meg?
Vann. Jeg blir svimmel.
Kom.
Sett deg i bilen.
Sett deg inn.
Jeg trenger vel ikke å dra tilbake til det huset mer?
Vet du hva som skjedde med faren din, Vera?
Faren din er død.
Bryr du deg?
Prøvde du å drepe meg?
Gry Viola Impelluso
Kreativ leder Heidi Rabbevåg