‫נלסון.‬
‫אל תתרחקי, ורה.‬
‫בסדר.‬
‫נלסון.‬
‫ורה?‬
‫ורה. ורה, חמודה.‬
‫הוא הפסיק ליילל.‬
‫בואי נשחק עם נלסון.‬
‫ורה?‬
‫בלי הגור.‬
‫ואל תקרא לו נלסון שוב, בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫טוב...‬
‫ארוחת הבוקר מוכנה, מותק.‬
‫הכנסת לתיק את כל הדברים לבית הספר?‬
‫כן, הכול מוכן.‬
‫מה יש לארוחת הבוקר?‬
‫היומן‬
‫ורה, קחי את הדברים שלך!‬
‫אפילו לא לקחת את התיק שלך, ורה.‬
‫אופס, סליחה.‬
‫אל תפתחי את המקרר אם האורות עושים דברים מוזרים.‬
‫על מה הסכמנו אתמול?‬
‫אבל אני רעבה!‬
‫מה תבשלי בשבילי?‬
‫פיצה.‬
‫פיצה?‬
‫שני ערבים ברצף? תשכחי מזה.‬
‫טוב, פיצה וסלט.‬
‫פיצה, סלט, אמבטיה ובלי טלפון נייד,‬
‫או סלט, טלפון נייד, אמבטיה ובלי פיצה?‬
‫אני מעדיפה פיצה.‬
‫ילדה חכמה.‬
‫- אז לכי לעשות אמבטיה. - בסדר.‬
‫היי, ויקטור.‬
‫- תקראי לי כשתסיימי, מותק. - טוב, אימא.‬
‫טוב, ניסיתי להתקשר אליך‬
‫כדי לספר לך על ההתקדמות של ורה בטיפול.‬
‫קרלוס אומר שיש קצת התקדמות.‬
‫היא מדברת הרבה יותר, היא מסתגלת לחיים החדשים שלה.‬
‫היא אוהבת את הבית החדש שלה, וזה משמח אותי מאוד.‬
‫אבל, טוב...‬
‫אתה כבר יודע. העניין החוזר עם מריאנה.‬
‫היא לא מסתדרת איתה.‬
‫זה לא משהו שאני צריכה לבקש, אבל...‬
‫תגן על הקשר שלך עם ורה, בסדר?‬
‫ותדבר גם עם קרלוס, כדי שנהיה בראש אחד.‬
‫מה עוד?‬
‫טוב, כלום.‬
‫נתראה בקרוב.‬
‫סיימתי, אימא!‬
‫ויקטור אני עסוק. אתקשר אלייך אחר כך.‬
‫היא הזכירה את הכלב?‬
‫כמה טיפולים נשארו לה?‬
‫בחרתי באפשרות השלישית.‬
‫- את יודעת מהי האפשרות השלישית? - לא.‬
‫אני אוהבת אותך‬
‫עד אינסוף ובחזרה.‬
‫- אין סוף? - אין סוף.‬
‫אולי נלך לישון‬
‫ונשאיר את הלווייתנים למחר?‬
‫עשינו עסק?‬
‫לילה טוב.‬
‫ורה.‬
‫ורה, מותק, תחזרי למיטה שלך, בבקשה.‬
‫ורה?‬
‫כן, אני מבינה,‬
‫אבל התיבה לא שלנו.‬
‫הבעלים הקודמים בטח שכחו אותה,‬
‫וכשהם ישימו לב הם ירצו אותה בחזרה.‬
‫בסדר. תתקשר אליי. תודה.‬
‫עוד משהו אחד. עדיין יש תקלה באורות.‬
‫אתה יכול לשלוח מישהו?‬
‫תודה.‬
‫ביי.‬
‫גברתי, מר ויקטור כאן.‬
‫כן, פדרו, תכניס אותו.‬
‫בסדר, גברתי.‬
‫תודה.‬
‫מותק!‬
‫אבא שלך הגיע.‬
‫ורה?‬
‫היי.‬
‫ארזתי לה כמה בגדים ושתי פיג'מות.‬
‫ואת פאנטי, נכון?‬
‫- פאנטי. - פאנטי.‬
‫אוי, פאנטי. ורה!‬
‫לא נחזור על הסצנה משבוע שעבר.‬
‫לא, לא נחזור עליה. היא מביאה אותו.‬
‫- אבא! - מתוקה!‬
‫בואי אליי.‬
‫- בואי אליי. - אני באה.‬
‫תראה מה ציירתי בשבילך.‬
‫- בשבילי? - כן.‬
‫הציור מקסים. תודה.‬
‫היי, את מוכנה לסוף שבוע מדהים?‬
‫כן, סופר מוכנה.‬
‫כן? בסדר, קודם כול נלך ל...‬
‫לסוסים.‬
‫קודם כול נסיים את החדר שלך.‬
‫בסדר, אבל רק אני ואתה.‬
‫כן, ומריאנה תעזור לנו קצת.‬
‫מריאנה?‬
‫אז כדאי שלא אלך.‬
‫- מה? - אישאר עם אימא.‬
‫תזכרי את העסקה שלנו.‬
‫אבל הכול עסקה, אימא!‬
‫אמרת לי שבסוף השבוע הזה נהיה לבד‬
‫ושנלך לראות את הסוסים.‬
‫- למה שיקרת לי? - תוכניות משתנות.‬
‫תוכניות משתנות, מתוקה.‬
‫וחוץ מזה, אנשים חכמים עושים שינויים בתוכניות, נכון?‬
‫קדימה, מתוקה, בואי נלך.‬
‫את תיהני מאוד.‬
‫אגיד לך מה, את יכולה לבחור את הסרט הערב‬
‫ואני אכין את הפופקורן.‬
‫- בסדר? - היי...‬
‫אתה כל הזמן מתעקש שהן יהיו ביחד. לא תוכל להתנתק ממריאנה ליום אחד?‬
‫פשוט אל תשקר לה.‬
‫אני לא משקר לה.‬
‫ואל תשכח להתקשר לקרלוס.‬
‫אתקשר אליו...‬
‫כשאוכל.‬
‫תגידי ביי לאימא שלך.‬
‫תגידי "ביי, אימא".‬
‫הלו?‬
‫אתה יודע של מי היא?‬
‫אבל התיבה בטח שייכת למישהו.‬
‫כן.‬
‫אז אעשה את זה.‬
‫ביי.‬
‫התרופה מעלה את סף הכאב תחת עינויים‬
‫הופתעתי מהחוסן שנבע מהפחד ממוות‬
‫אני מזהה את המבט היודע שאיבדת שליטה‬
‫השבוע התשיעי השלב האחרון‬
‫השלב האחרון‬
‫המוח שלה מתנגד, אבל הגוף שלה לא‬
‫שעת המוות: 3:34 לפנות בוקר‬
‫ויקטור‬
‫כן?‬
‫הכול בסדר.‬
‫מה?‬
‫את לא יכולה להשוות את עצמך לילדה בת שמונה.‬
‫מה קרה? מה שלומה?‬
‫היי, יקירה. היא בסדר.‬
‫- והיד שלה? - היד שלה בסדר.‬
‫הרופא עושה לה תפרים.‬
‫- זה היה חתך נקי. - חתך נקי?‬
‫כן, אני מצטערת כל כך.‬
‫זה באמת היה רק לרגע.‬
‫הסתובבתי למקרר וכשהסתובבתי בחזרה...‬
‫מה? היא לא הייתה איתך?‬
‫לא.‬
‫היא הייתה איתי כי התכוונו לבשל ביחד.‬
‫- וידאתי שכל הסכינים במגירות. - לא כל הסכינים.‬
‫תראי, אולגה.‬
‫- היא אמרה שסגרה את הסכינים. - סליחה.‬
‫אתה יכול להביא לנו מים?‬
‫תירגעי, תאונות קורות.‬
‫היא נפצעה כמה פעמים גם איתי.‬
‫כן, אבל עד כדי כך שהגיעה לבית החולים?‬
‫לא. לא עד כדי כך.‬
‫איך זה קרה?‬
‫האמת היא שאני לא יודעת בדיוק.‬
‫לא ברור לי מה קרה.‬
‫עמדתי להתחיל לבשל‬
‫והיא אמרה לי שהיא רוצה לחתוך את הבצל.‬
‫אמרתי לה שהיא לא יכולה, שזה מסוכן, וביקשתי שתניח את הסכין.‬
‫והיא לא הניחה אותו?‬
‫לא.‬
‫אז לקחתי ממנה את הסכין ושמתי אותו במגירה,‬
‫הסתובבתי למקרר...‬
‫וכשהסתובבתי בחזרה,‬
‫היא כבר נחתכה.‬
‫אז היא לקחה אותו וחתכה את עצמה?‬
‫פשוט ככה?‬
‫ורה רודריגס צ'אווריה.‬
‫היא עשתה את זה בכוונה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫לא, אני בטוחה שלא.‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫- אחר צהריים טובים. אני ד"ר מנדיולה. - שלום.‬
‫בואי איתי, בבקשה.‬
‫אני יודע שילדים יכולים להיות חסרי מנוחה וקצת חסרי סבלנות,‬
‫אבל חשוב שהיא לא תשתמש ביד שלה.‬
‫לא לכתוב או לצייר. תנסו לוודא שהיא אוכלת ביד שמאל.‬
‫קחו אותה לרופא בעוד שלושה ימים. בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫- תודה. - תודה לכם. תסלחו לי.‬
‫היא תרצה לחזור איתי והיא לא יכולה.‬
‫- היא לא יכולה לבוא הביתה. - למה?‬
‫יש ריח חזק. דליפת גז שעוד לא תיקנתי,‬
‫ורצתי לבית החולים...‬
‫אז בטח אף אחד לא יכול לעזור לי כרגע.‬
‫אני יכול לעזור לך.‬
‫מה את צריכה?‬
‫טוב...‬
‫מקום לישון בו.‬
‫את יכולה להישאר אצלנו אם את רוצה.‬
‫זאת לא בעיה.‬
‫אני יכולה להישאר אצל ברנדה. חלק מהדברים שלי עדיין אצלה.‬
‫- באמת? - כן.‬
‫אני צריכה לנוח.‬
‫- כן, אבל... - וגם אתה.‬
‫זה יהיה טוב לכולנו.‬
‫אביא לכם ארוחת בוקר מחר.‬
‫- ביי, אולגה. - ביי.‬
‫היא גרה בבית?‬
‫באמת?‬
‫אספר לך אחר כך, בסדר?‬
‫הנה המים שלך.‬
‫זה בלי גבינה.‬
‫- בטוח? - אני מנסה לשמור על המשקל.‬
‫- אתה שומר על המשקל שלך? למה? - כן.‬
‫והחלק הזה? הינשוף מתחבר כאן.‬
‫לא נכון!‬
‫ורה! ויקטור!‬
‫מותק, אל תאמצי את היד שלך. יש לך חתך גדול.‬
‫- אבל לא כואב לי. - עד שיתחיל לכאוב לך.‬
‫איך חתכת את עצמך?‬
‫מתוקה, לכי לסלון ותבחרי סרט.‬
‫- אנחנו נבוא עוד מעט, בסדר? - בסדר.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לא, מה את עושה?‬
‫מדברת.‬
‫בשביל מה?‬
‫מה זאת אומרת, בשביל מה?‬
‫כן, בשביל מה את רוצה לדבר?‬
‫היא עוברת תקופה רעה ולא בא לה לשתף אותנו.‬
‫את לא רואה?‬
‫ורה לא רוצה לדבר על עצמה,‬
‫ובכל זאת היא נפגשת עם מטפל בכל יום שני,‬
‫כי את רוצה שהיא תלך. בסדר, זה מספיק,‬
‫אבל אם לא בא לה לדבר, גם זה בסדר.‬
‫איך זה בסדר אם היא חתכה לעצמה את היד?‬
‫זה כלום. זאת הייתה תאונה.‬
‫ואם זאת לא הייתה תאונה?‬
‫ויקטור, לא היית שם. אתה לא יודע מה קרה.‬
‫את תעשי לה תסביך‬
‫בגלל ההתעקשות הזו שהיא תדבר איתך, איתי, עם הפסיכולוג.‬
‫די, תפסיקי.‬
‫התקרית עם הכלב לא הייתה תאונה,‬
‫והיא לא דיברה עם אף אחד אז.‬
‫את יודעת מה יקרה?‬
‫בפעם הבאה שיקרה לה משהו לא אספר לך.‬
‫טוב, תוודא שזה לא יקרה שוב.‬
‫אירועים על-טבעיים‬
‫על-טבעי‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫לא תאכלי עוד משהו?‬
‫לא, אסע כדי לנסות לתקן את דליפת הגז.‬
‫אני באה איתך.‬
‫לא, מותק, תישארי עם אבא שלך.‬
‫- היי. - לא, אני באה איתך.‬
‫את נשארת עם אבא שלך, בסדר?‬
‫את כבר עוזבת?‬
‫כן. זה נראה טעים.‬
‫- מה זה? - תטעמי, זה מעדן.‬
‫היי.‬
‫היא תישאר איתך עד שאתקשר, בסדר?‬
‫- עד שתתקשרי? - אגיד לך כשאתקן את הדליפה.‬
‫- היא לא תסכים. - ויקטור, בבקשה.‬
‫- היא לא תסכים. - בבקשה.‬
‫- תודה על המאפה, מריאנה. - בבקשה.‬
‫- ביי. - שיהיה יום טוב.‬
‫שלום.‬
‫הכול בסדר?‬
‫לא.‬
‫האמת היא שאני לא יודעת ממי לבקש עזרה.‬
‫בבקשה, בוא איתי לבית שלי.‬
‫אתה לא מאמין לי.‬
‫זה לא שאני לא מאמין לך,‬
‫אבל אמרת שיש עוד תיבה ליד הפחים ולא היה שם כלום.‬
‫משאית הזבל בטח לקחה אותה.‬
‫בסדר, כן.‬
‫קשה לי להאמין לך.‬
‫אני לא מבין, אבל אנחנו כאן עכשיו. בואי נעלה למעלה, בסדר?‬
‫אתה מרגיש סחרחורת?‬
‫- קצת. - בוא, נשתה מים.‬
‫לא, חכי.‬
‫- איך לעזאזל זה אפשרי? - לא יודעת.‬
‫נשבעת שאני לא יודעת.‬
‫מה יש בפנים?‬
‫כמה דברים.‬
‫מחברות, תוכניות, חפצים אישיים.‬
‫אישיים? של מי?‬
‫מתברר שהתיבה לא שייכת לאף אחד.‬
‫אני בטוחה שלא היה כאן כלום כשהגענו לכאן.‬
‫פקפקתי בזה לרגע, אבל נשבעת לך שהמקום היה ריק.‬
‫- קרלוס. - מה זה היה?‬
‫- שמעת את זה? - מה זה היה?‬
‫מרטין מוניוס אראוחו.‬
‫הוא הקורבן ביומן הזה.‬
‫- גיל? - 32.‬
‫גם הוא לא נמצא.‬
‫זה כאילו שהקורבנות לא קיימים.‬
‫הם לא מופיעים באינטרנט.‬
‫אתה חושב שכל זה אמיתי?‬
‫שכל האנשים האלו נרצחו?‬
‫תראי,‬
‫"3:49 לפנות בוקר, הוא איבד את ההכרה.‬
‫"העליתי את המינון ל-200.‬
‫"4:14 לפנות בוקר, התחילו התקפים.‬
‫"שעת המוות: 6:35 בבוקר".‬
‫זה מפורט מדי לפנטזיה בלבד, לא?‬
‫אם האדם הזה לא רצח אף אחד, הוא בהחלט רצה לרצוח.‬
‫אני לא חושב שזאת פנטזיה.‬
‫המחבר גם כתב הרבה על העבר שלו,‬
‫בעיקר על רעידה.‬
‫"הכול רעד,‬
‫"המקום שבו גרתי, מי שהיה איתי, הווייתי.‬
‫"החיים שלי לא היו שלי. והזהרתי אותם. מעולם לא שיקרתי.‬
‫"רציתי סדר, פתרון.‬
‫"ביקשתי פתרון אבל לא זכיתי לו.‬
‫"נאלצתי לעשות את זה בעצמי.‬
‫"הרעידה רק אישרה הכול.‬
‫"נאלצתי לתפוס שליטה.‬
‫"למרבה המזל, גרימת מוות היא לא תמיד רצח".‬
‫השקעתי את כל החסכונות שלי בבית הזה, לעזאזל.‬
‫מה אעשה?‬
‫אפשר לראות?‬
‫- אתה רוצה קפה? - כן, תודה.‬
‫חשבתי...‬
‫אני רוצה להראות את המחברות לידידה שלי.‬
‫היא הייתה המורה שלי, למען האמת.‬
‫היא גרפולוגית.‬
‫ו...?‬
‫אני לא יודע,‬
‫חשבתי שאם נזהה את המחבר, נדע מה לעשות.‬
‫אין לך מושג כמה פרטים אפשר ללמוד מכתב יד.‬
‫לא יודעת. אני לא בטוחה.‬
‫אני לא חייב לתת לה פרטים.‬
‫אני אפילו לא חייב לספר מאיפה המחברות הגיעו.‬
‫תראי, היא מדריכה. היא יכולה לתת לנו רעיונות...‬
‫אני לא יודע, נקודת מבט.‬
‫גברתי, מר ויקטור כאן.‬
‫לעזאזל, ויקטור והבת שלי כאן.‬
‫מה?‬
‫התיבה!‬
‫צריך להחביא את התיבה.‬
‫תן להם להיכנס.‬
‫תעזור לי להחביא אותה.‬
‫מה?‬
‫זה אני. את צריכה להחביא אותי.‬
‫זה לא רעיון טוב שוורה וויקטור יראו אותי כאן, במטבח...‬
‫תטפל בתיבה.‬
‫אולגה, אל תכניסי את ויקטור!‬
‫אימא!‬
‫וריטה שלי.‬
‫מה קרה?‬
‫לא יכולת לענות לטלפון שלך?‬
‫- לא בדקתי אותו. - שמתי לב.‬
‫מה קרה? למה אתם כאן?‬
‫רציתי להיות איתך.‬
‫קשה לך מדי לטפל בבת שלך?‬
‫איך קוראים ל"דליפת הגז"?‬
‫לא.‬
‫לא רציתי להרוס לך את התוכניות, אבל תעני לטלפון.‬
‫לא, באמת. זה לא מה שקורה כאן.‬
‫היא מסובבת אותך על האצבע הקטנה. תביא.‬
‫ד"ש ממני ל"דליפת הגז".‬
‫ורה, מתוקה, אני צריכה לספר לך משהו.‬
‫הוא החבר שלך?‬
‫- לא, ברור שלא. - לא, מותק, ברור שלא.‬
‫התקשרתי אליו כי הייתי זקוקה לעזרה שלו.‬
‫למה?‬
‫מה קרה ליד שלך?‬
‫תאונה.‬
‫מה קרה לה?‬
‫חתכה את עצמה אתמול.‬
‫הם גרים ביחד.‬
‫אני מבין.‬
‫היי, אימא.‬
‫קרלוס בא להסתכל על הדברים שלי?‬
‫מה?‬
‫כן, הוא בא להסתכל על הדברים שלי?‬
‫לא, מותק, למה את חושבת ככה?‬
‫הוא בא לעזור לי.‬
‫במה?‬
‫טוב, כדי לארח לי חברה.‬
‫פחדתי קצת.‬
‫טוב, בפעם הבאה את יכולה להתקשר אליי‬
‫ואבוא להיות איתך.‬
‫אני אטפל בך.‬
‫לא, קטנטנה, אני מטפלת בך.‬
‫אימא?‬
‫אני עייפה. אפשר ללכת לישון?‬
‫בואי נלך לישון.‬
‫את יכולה לחבק אותי?‬
‫אני אחבק אותך.‬
‫היי, ויקטור.‬
‫הבת שלך ממש צריכה איזו סלסלה בשביל הצעצועים שלה.‬
‫תיתן לה את המתנה שהבטחת לה?‬
‫טוב, תעדכן אותי.‬
‫תודה.‬
‫היי, קרלוס.‬
‫היא הוציאה את זה.‬
‫אל תתרחקי, ורה.‬
‫ורה. ורה, מתוקה.‬
‫לא!‬
‫היי.‬
‫היי, רגע. אל תלך.‬
‫אל תעזוב. תן לי לעזור לך.‬
‫אדוני, בבקשה תעזוב. תעזוב עכשיו.‬
‫- באמת. - אבא.‬
‫- לך מכאן. - תירגע.‬
‫- אבא! - אני אומר לך לעזוב.‬
‫- החיה הזאת סובלת. - תן לי אותו.‬
‫אני אקח את האחריות. אל תיתן אותו לילדה.‬
‫גברתי, תגידי לו שאני יכול לעזור. אני אקח את האחריות.‬
‫אל תדאגו.‬
‫הוא הפסיק ליילל.‬
‫ורה?‬
‫ואם לא עשית את זה נכון?‬
‫היית יכולה להכאיב לנלסון עוד יותר.‬
‫עשיתי את זה נכון.‬
‫הורייך לא היו יכולים לעשות את זה כמו שצריך?‬
‫ההורים שלי לא עשו שום דבר.‬
‫האיש אמר לנו לא לתת לו לסבול, והם לא עשו שום דבר.‬
‫בסדר.‬
‫זאת הסיבה שבציור שלך ההורים שלך מפנים את גבם,‬
‫כי הם לא עשו שום דבר.‬
‫היית עושה את זה אם הם היו מסתכלים עלייך?‬
‫כי זה מה שקרה כשחתכת את היד שלך.‬
‫אף אחד לא הסתכל עלייך, נכון?‬
‫זאת אשמתה של מריאנה.‬
‫היא לא יכולה לטפל בי.‬
‫זאת הסיבה שחתכת את עצמך.‬
‫כדי להוכיח שהיא לא יכולה לטפל בך.‬
‫אבא שלי היה אמור לטפל בי, לא היא.‬
‫וזאת הייתה תאונה.‬
‫את רוצה לדבר על זה?‬
‫לא.‬
‫הכול קרה מהר כל כך, קרלוס, ובפראות כזאת.‬
‫אף אחד מאיתנו לא ידע מה לעשות.‬
‫תראי, אני לא כאן כדי להחליט מה נכון ומה לא נכון,‬
‫אבל ורה ביקשה להחזיק גור מגואל בדם, ונתתם לה אותו.‬
‫ויקטור נתן לה אותו.‬
‫בסדר, כן, זה היה ויקטור,‬
‫אבל אני לא שופט אף אחד.‬
‫זאת הבעיה? שאנחנו נתנו לה את האחריות?‬
‫כן, בדרך מסוימת כן.‬
‫תראי, כרגע ורה יוצרת את דפוסי ההתנהגות שהכי מתאימים לה.‬
‫כן, אנחנו נותנים לה לפתח את הזהות שלה.‬
‫לא, זה לא קשור לזהות שלה.‬
‫היא כופה את התנאים שלה וכולם מצייתים להם.‬
‫לא נראה לה שעשתה משהו לא בסדר, וזה הגיוני כי אף אחד לא מפקפק בה.‬
‫לא אוכל להגיד לה שהיא טועה כשהיא צודקת.‬
‫את יכולה ברגע שהיא לוקחת סכין.‬
‫תראי,‬
‫בבקשה תביני, הגירושים שלכם פותחים פרצה שבה ורה יכולה לתפוס את השליטה,‬
‫וזה לא הזמן הכי טוב שהיא תתפוס את השליטה.‬
‫אתה יכול להסביר את זה לוויקטור?‬
‫בואי, זה כאן.‬
‫אז הם כולם נרצחו?‬
‫כן, ברור.‬
‫תנו לי להסביר.‬
‫אליסיה קליינברג ועמנואל ארגווייאו כבר מתו.‬
‫העינויים של מרטין מוניוס רק התחילו,‬
‫מרטין עדיין לא נרצח.‬
‫אבל יש קורבן נוסף.‬
‫מישהו מהעבר הרחוק‬
‫או מישהו מהמעגל הפנימי.‬
‫אבל סביר להניח שהוא לא נרצח בכוונה, אולי זאת הייתה תאונה‬
‫או פשוט רצח מאולתר.‬
‫האישה הזאת אובססיבית לסבל.‬
‫יש לה הכול,‬
‫יש כאב, עצב וחרדה.‬
‫רק רגע. זאת אישה?‬
‫כן, זאת אישה.‬
‫היא בת כ-40.‬
‫היא חיה חיים שקטים, מלאים במגבלות,‬
‫אבל היא לגמרי נטמעת בחברה.‬
‫אתם מבינים?‬
‫כן, היא מנסה להיראות נורמלית.‬
‫אבל היא לא נורמלית.‬
‫זאת מי שהיא.‬
‫המחברת הזאת היא הדיאלוג הכי כן שלה.‬
‫נוכל לגלות מי היא?‬
‫לא, הזהות שלה לא נמצאת כאן,‬
‫אבל אתם יכולים להתחיל לחפש‬
‫אישה עם איזושהי מוגבלות בתנועה,‬
‫כי היא מחזיקה את העט בצורה משונה.‬
‫משהו כזה.‬
‫את חושבת שעדיין נוכל למצוא אותה?‬
‫כמובן.‬
‫המחברות האלו די חדשות. היא כתבה אותן לא מזמן.‬
‫מה? זה לא קרה לפני הרבה זמן?‬
‫לא, תראה, אלה מאפיינים עכשוויים.‬
‫היא לומדת לכתוב?‬
‫לא, היא מבוגרת.‬
‫היא מורה בבי"ס יסודי.‬
‫מורה בבי"ס יסודי?‬
‫עם ידע קליני ברמה כזו?‬
‫או שאולי היא רצחה יותר ממה שחשבנו.‬
‫- אתה זוכר את המקרה בגוודלחרה? - תסלחו לי.‬
‫תסלחי לי. סליחה.‬
‫את בסדר?‬
‫היא חייבת ללכת עם אבא שלה.‬
‫לפחות היום, היא לא תוכל להיות אצלי, אבל...‬
‫מה להגיד לו? לקחת אותה, סתם ככה?‬
‫לעזאזל, היא תשנא אותי.‬
‫רגע, אשלח לוויקטור הודעה.‬
‫אבקש ממנו לאסוף אותה מבית הספר ולהחזיר אותה אלייך מחר. בסדר?‬
‫בסדר, זהו זה.‬
‫ורה ואני גרות עם רוצחת?‬
‫לא בדיוק.‬
‫אבל שמעת את מה שהיא אמרה, נכון?‬
‫היא עדיין כותבת במחברות.‬
‫דברים מוזרים קורים בבית שלי והתיבה הזאת עדיין שם.‬
‫הכנסתי את הבת שלי לבית של רוצחת?‬
‫תזכרי לא לקחת יותר משניים ביום,‬
‫כדור בכל 12 שעות.‬
‫בסדר.‬
‫אולי תעשי אמבטיה חמה?‬
‫תנסי לנוח, זה יעזור לך.‬
‫תודה, קרלוס.‬
‫אולגה, מה קרה?‬
‫היא שם.‬
‫היא שם בפנים.‬
‫היא בחדר שלי.‬
‫היא בחדר...‬
‫מצב הפסיכוזה המאנית שאליו מרטין צריך להגיע‬
‫יתרחש ב-72 השעות הקרובות.‬
‫אולגה?‬
‫מה את עושה? מה קרה?‬
‫היא המשיכה לכתוב על מרטין במחברת.‬
‫אני סוף סוף רואה את עצמי בו, באימה שבמבט הזה...‬
‫היא כאן.‬
‫היא רוצחת את מרטין מוניוס אראוחו ממש כאן.‬
‫קרלוס, זה כתוב ביומן.‬
‫הסימנים החיוניים שלו מתחילים לדעוך‬
‫תירגעי.‬
‫ראיתי אותה, קרלוס.‬
‫לעזאזל, הפצע הזה עמוק מאוד.‬
‫אני חושב שרופא צריך לבדוק אותו.‬
‫אני נשבעת שראיתי אותה.‬
‫- טוב... - ראיתי אותה בחדר שלי, נשבעת לך.‬
‫אני לא אומר שלא.‬
‫אבל אתה לא מאמין לי.‬
‫אני לא מפקפק בך, אבל נתתי לך תרופה חזקה.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫זאת אני.‬
‫היומן ידע את זה.‬
‫הוא ידע שיהיה לי פצע מעל הגבה.‬
‫או שהיומן גרם לפצע.‬
‫אני לא יודע מה להגיד. אין לי מושג.‬
‫דובארו תפריט‬
‫אני רוצה לחפש את מרטין מוניוס.‬
‫ומה את חושבת שנמצא?‬
‫אני לא יודעת. רמזים?‬
‫אולי משפחה, מכרים?‬
‫משהו.‬
‫שלום?‬
‫- מה שלומך? - שלום.‬
‫- אחה"צ טובים. - היי, קטן.‬
‫איך אפשר לעזור?‬
‫אנחנו מהמרשם המסחרי.‬
‫נרצה לדבר עם הבעלים, מרטין מוניוס אראוחו.‬
‫עם מי?‬
‫אני מריה אראוחו, אני הבעלים של המסעדה.‬
‫מי אמרתם שאתם?‬
‫אנחנו מהמרשם המסחרי ו...‬
‫את אראוחו?‬
‫אנחנו מחפשים את מר מרטין.‬
‫מרטין,‬
‫- לך לשחק בכיסאות קצת, בסדר? - בסדר.‬
‫הוא מרטין?‬
‫בעלי לשעבר שלח אתכם, נכון?‬
‫רק רגע, סליחה,‬
‫הילד הוא מרטין?‬
‫המניאק הזה לא מוותר.‬
‫חואן!‬
‫אל תדאגי, אנחנו עוזבים.‬
‫גברתי?‬
‫קדימה, בואי נלך.‬
‫מה קורה כאן, קרלוס?‬
‫זאת מתיחה.‬
‫נכון?‬
‫אני לא מבינה כלום. רק רגע.‬
‫ביומן כתוב שהפעוט ההוא ימות בגיל 32,‬
‫אבל זה עדיין לא קרה, אבל זה קורה ממש עכשיו.‬
‫ביומן כתוב שזה איש מבוגר בהרבה.‬
‫אולי האישה לא מורה, אולי היא לומדת לכתוב?‬
‫אל תאמצי את היד שלך, מותק.‬
‫אבל, אימא...‬
‫עד שהפצע יחלים אל תכתבי או תציירי או שום דבר.‬
‫אבל כבר לא כואב לי.‬
‫מותק...‬
‫אבא שלך הגיע!‬
‫- אבא שלי? בואי נראה. - אבא שלך!‬
‫אבא שלי!‬
‫- אבא, היי! - מתוקה.‬
‫- וואו, מצאתי את זה בחוץ. - איזה מוזר.‬
‫כן, תעזרי לי עם הדלת, בבקשה.‬
‫- בסדר. - אחרת הינשופים ייכנסו.‬
‫זאת מתנה ממריאנה וממני. תגידי תודה.‬
‫זה יפה.‬
‫זה יפה? אני שמח שאת אוהבת את זה.‬
‫כן. תראי, אימא!‬
‫אני יכולה לשים הרבה דברים בפנים, דובים, צבעים,‬
‫- צעצועים, סרטים. - אולגה.‬
‫- תפתחי את התיבה. - תראי, אימא.‬
‫יש בה הרבה מקום...‬
‫את מזהה את החפצים האלו?‬
‫את בטוחה?‬
‫שעת המוות 2:48‬
‫- ורה בבית? - כן.‬
‫- בסדר. - היא למעלה.‬
‫מה קרה?‬
‫מרטין מת.‬
‫ורה רצחה אותו.‬
‫מתי...‬
‫מתי היא הפכה לכזאת?‬
‫מה עשיתי לא נכון?‬
‫- מה עשיתי לא נכון, קרלוס? - שום דבר.‬
‫לא עשית משהו לא נכון.‬
‫הוא סבל במשך ארבעה ימים.‬
‫ארבעה ימים.‬
‫היא אפילו לא חשבה להפסיק.‬
‫ורה לא עשתה שום דבר.‬
‫אבל היא תעשה.‬
‫הוורה שאני פוגש בטיפול היא לא האישה הזאת.‬
‫הבת שלך היא לא רוצחת.‬
‫היא בת שמונה שלומדת איך להתמודד עם הרגשות שלה.‬
‫טוב שאנחנו יודעים את כל זה.‬
‫למה זה טוב?‬
‫כי נוכל לעזור לה.‬
‫איך?‬
‫בשלב מסוים, בתאונה או בטעות,‬
‫ורה תגרום למותו של מישהו,‬
‫וזאת הבעיה.‬
‫היא תפתח אובססיה למוות,‬
‫אבל נוכל למנוע את זה.‬
‫אנחנו צריכים לגלות‬
‫את מי היא עומדת להרוג ומתי...‬
‫מתי הרעידה הראשונה התרחשה.‬
‫הרעידה שהתחילה את הכול.‬
‫מה אם הקורבן הראשון שלה היה הכלב?‬
‫לא, היא הרגה אדם.‬
‫מבוגר שקרוב אליה.‬
‫מקרה המוות בשוגג‬
‫התרחש בגיל צעיר, כשהיא הייתה רק ילדה.‬
‫היא עדיין לא הרגישה בדחף להרוג.‬
‫האינסטינקט הרצחני שנמצא בטקסט כולו‬
‫נובע ממקור אחר.‬
‫אני לא מבינה כלום.‬
‫מישהו ניסה לרצוח אותה,‬
‫וזה מה שמתחיל את ההתנהגות הסדיסטית שלה.‬
‫אבל מי מנסה לרצוח אותה?‬
‫זה קורה במהלך הילדות שלה או בחייה הבוגרים?‬
‫זה קורה אחרי הקורבן הראשון שלה, אבל בסביבות אותה התקופה,‬
‫בסביבות אותו הגיל. היא עדיין ילדה קטנה.‬
‫אני מצטערת מאוד,‬
‫אבל אני חייבת ללכת.‬
‫כן.‬
‫- כן, תודה, אנדריאה. - תודה.‬
‫קרלוס, תיזהר עם מה שאתה עושה, בסדר?‬
‫- כן. - ביי.‬
‫תודה, אנדריאה.‬
‫זה קשה, זאת הבעיה.‬
‫אבל זה ממש מגניב.‬
‫לא הפלתי את החישוק.‬
‫הוא עומד ליפול לי.‬
‫מבוגר שקרוב אליה.‬
‫המוות הראשון‬
‫התרחש מוקדם, בגיל צעיר,‬
‫כשהיא הייתה רק ילדה.‬
‫ויקטור‬
‫ומי אלו?‬
‫זה שבצד הוא אבא שלי.‬
‫- אבא שלך? - כן, אבא.‬
‫למה הוא כל כך קטן?‬
‫קרלוס‬
‫תראי, הוא נראה רגיל כאן.‬
‫אני אוהבת את הציור.‬
‫- היי, וריטה. - כן?‬
‫מי הילדה הזאת?‬
‫זאת לא ילדה, זאת מריאנה.‬
‫מה קרה?‬
‫מה אני צריכה לעשות כדי לא לחזור לבית שלהם?‬
‫מתוקה קטנה שלי.‬
‫שום דבר.‬
‫את לא צריכה לעשות שום דבר, את שומעת אותי?‬
‫לאף אחד, אי פעם.‬
‫אימא?‬
‫אני יכולה לישון איתך?‬
‫כן, מותק. בואי.‬
‫בואי לכאן.‬
‫כן, כבר שישה ימים, כן.‬
‫היא לא הלכה לבית הספר מפני שהיא חולה.‬
‫לא, לא אעיר אותה רק כי מתחשק לך לדבר איתה.‬
‫ויקטור?‬
‫הלו?‬
‫ורה?‬
‫ורה, את שומעת אותי?‬
‫זאת אימא.‬
‫מותק, אני רוצה לעזור לך,‬
‫אבל אני צריכה לדעת מה קרה.‬
‫מה זו "הרעידה"?‬
‫זה עדיין לא קרה איפה שאני נמצאת. אני יכולה לעזור לך.‬
‫מותק, את שומעת אותי?‬
‫אני צריכה שתספרי לי מי ינסה לרצוח אותך.‬
‫ורה!‬
‫לא!‬
‫ורה!‬
‫- תפסיקי! - תפתחי!‬
‫מותק שלי, זה נגמר.‬
‫אני עשיתי לך את זה?‬
‫בעדינות, ממש בעדינות.‬
‫סיימתי.‬
‫טוב, גרמניה, ברלין.‬
‫צרפת, פריז.‬
‫דנמרק, קופנהגן.‬
‫שוודיה...‬
‫גברתי, מר ויקטור בא עם אורח.‬
‫אימא, מה עיר הבירה של שוודיה?‬
‫כן, פדרו, תן לו להיכנס.‬
‫מי זה?‬
‫אימא, אבל מה הבירה של שוודיה?‬
‫הבירה של שוודיה?‬
‫- מה הבירה של שוודיה? - אני לא יודעת.‬
‫סטוקהולם.‬
‫- היי. - היי. את בסדר?‬
‫- כן. - שלום.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫- באתי לראות את הבת שלי. - אנחנו דואגים. באנו לדבר.‬
‫- אנחנו בסדר. - אפשר להיכנס?‬
‫- כן. - כן? סליחה.‬
‫הדלת נתקעה.‬
‫איפה ורה?‬
‫אולגה, את בסדר?‬
‫אני בסדר.‬
‫איפה ורה? ורה!‬
‫ורה?‬
‫מתוקה?‬
‫ורה?‬
‫היי, מתוקה.‬
‫ורה, תעלי לחדר שלך!‬
‫מה קרה לפנים שלה?‬
‫לא קרה לה שום דבר.‬
‫- מה עשית לה? - שום דבר!‬
‫למה יש פצעים על הפנים שלה?‬
‫ויקטור, בבקשה, תישאר רגוע.‬
‫בזה הרגע איבדת את הבת שלך.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫ורה לא מגיעה לטיפול, את לא עונה לטלפון.‬
‫לא שמענו ממך כבר שבוע וחצי.‬
‫- מה את עושה כאן איתה? - אני מטפלת בה.‬
‫זה מה שאני עושה. מה אתה עושה כאן, בבית שלי, עם ויקטור?‬
‫את תאבדי את המשמורת.‬
‫- מה את עושה? - אני חייבת להיות עם הבת שלי, מבין?‬
‫מה שכתוב ביומן קורה.‬
‫לא אוכל להשאיר אותה לבד.‬
‫אני לבד בכל זה.‬
‫תראי, את לא לבד.‬
‫אני כאן איתך, תני לי לעזור לך.‬
‫תישארי רגועה.‬
‫נשבעת שזה לא היה בכוונה.‬
‫האישה האחרת הייתה כאן ודחפתי את הדלת חזק מדי.‬
‫ורה ראתה אותה?‬
‫היא ראתה את ורה הבוגרת?‬
‫לא.‬
‫ראית אותה שוב?‬
‫לא, היא עזבה,‬
‫אבל יש לי הרגשה שהיא כועסת.‬
‫התיבה ריקה, אין בפנים כלום.‬
‫אולגה.‬
‫את חייבת לתת לוורה ללכת עם אביה.‬
‫לא, קרלוס, לא. ורה לא יכולה ללכת עם אבא שלה.‬
‫ורה שונאת את מריאנה, היא שונאת אותה בטירוף.‬
‫מריאנה היא הקורבן הראשון.‬
‫את מבודדת את ורה מהעולם.‬
‫זה חולני ומסוכן.‬
‫- את לא רואה? - אתה מקשיב לי?‬
‫ורה בטוחה רק איתי.‬
‫אם אתן לה ללכת עם מריאנה...‬
‫- היא בת שמונה! - כך כתוב ביומן.‬
‫כך אמרה ידידתך הגרפולוגית.‬
‫- העגילים, לעזאזל. - לא!‬
‫מריאנה לא מוזכרת בשום מקום.‬
‫אחה"צ טובים, גברתי. ויקטור כאן עם שני שוטרים.‬
‫זאת טעות.‬
‫זאת טעות וכולכם עומדים להתחרט עליה.‬
‫אלך לעזור לבת שלי להתארגן.‬
‫הכול יהיה בסדר, מותק.‬
‫מריאנה ואבא שלך יטפלו בך יפה.‬
‫אבל אני רוצה להיות איתך.‬
‫אני יודעת, מתוקה,‬
‫אבל אם תתנהגי יפה, הם ייתנו לך לחזור בקרוב.‬
‫ורה?‬
‫מותק, רק אל תעשי משהו לא בסדר,‬
‫טוב? תתנהגי הכי יפה שאפשר‬
‫ותחזרי בעוד יומיים.‬
‫בסדר?‬
‫תבטיחי לי.‬
‫תבטיחי לי!‬
‫אבל צריכים לעשות סדר.‬
‫צריכים למצוא פתרון.‬
‫ורה!‬
‫אני צריך לעלות עם השוטרים או מה?‬
‫אני באה.‬
‫קחי.‬
‫אנחלה נתנה לי במתנה כרטיסים לאקווריום.‬
‫אפשר ללכת מחר. את רוצה?‬
‫מריאנה, תפסיקי. את לא חברה שלי.‬
‫את החברה של ויקטור.‬
‫ויקטור?‬
‫אני אפילו לא אבא שלך יותר?‬
‫ורה, לא היית חולה, נכון?‬
‫אני מבין שאימא שלך משקרת לי,‬
‫אבל שאת משקרת לי?‬
‫זה באמת פוגע.‬
‫ויקטור, בבקשה.‬
‫גם אתה משקר לי, כל הזמן,‬
‫אבל אני לא כופה עליך כלום.‬
‫אני הולכת לחדר שלי.‬
‫- לא, תסיימי את האוכל. - לא.‬
‫תן לה ללכת.‬
‫"הכול רעד.‬
‫"המקום שבו גרתי, מי שהיה איתי, הווייתי."‬
‫הרעידה הייתה כשהם לקחו אותה.‬
‫ויקטור צריך לדעת.‬
‫- צריך שיראה את זה. - קרלוס.‬
‫אתה לא מבין, זה כבר קרה.‬
‫מה את עושה? בדיוק לקחת כדור.‬
‫הם לא עובדים.‬
‫- מה זאת אומרת? כמה לקחת? - ארבעה.‬
‫יש לך חלב?‬
‫- אולגה! - חלב?‬
‫הנה.‬
‫את חייבת לשתות.‬
‫לא, קרלוס.‬
‫- לא צריך. - צריך.‬
‫את חייבת לשתות את החלב וחייבת להקיא.‬
‫בדיוק באתי אלייך.‬
‫בסדר.‬
‫בואי.‬
‫הבית רועד?‬
‫כן, הוא רועד.‬
‫- הבית רועד! צריך לצאת! - הילדה!‬
‫הבת שלי!‬
‫לא! ורה!‬
‫בואי לכאן. לא!‬
‫אל תנעלי את הדלת, מתוקה. תפתחי!‬
‫בואי נזוז, יש רעידת אדמה. זה לא משחק.‬
‫תפתחי, ורה.‬
‫תיזהרי. זה נגמר.‬
‫זה נגמר.‬
‫- בסדר. - הרעידה.‬
‫הרעידה!‬
‫רעידת האדמה היא הרעידה.‬
‫היום אני מאבדת את בתי.‬
‫מה קרה, אהובה? את לא יכולה לישון?‬
‫את רוצה את הטיפות שלך?‬
‫אולי תחבק אותי במקום?‬
‫בטח.‬
‫אלך לבדוק מה קרה.‬
‫שלום, ערב טוב. מה קרה כאן?‬
‫הייתה מפולת בגלל רעידת האדמה. הכביש סגור.‬
‫כמה זמן זה ייקח?‬
‫אני חושב שבערך שעתיים.‬
‫- שעתיים? - אנחנו עושים כמיטב יכולתנו.‬
‫מה?‬
‫ורה?‬
‫- ורה? - ורה!‬
‫ורה, מתוקה.‬
‫ורה, את בסדר?‬
‫את בסדר? מה קרה, מתוקה?‬
‫זה היה רק סיוט, נכון?‬
‫זה בסדר.‬
‫מה את עושה?‬
‫- צאי מפה. תנעלי את עצמך בחדר עד שאגיד לך. - מה קרה?‬
‫מה קרה, מתוקה? את מפחידה אותי.‬
‫מה עשית עם המספריים?‬
‫לכי לחדר שלך ואל תצאי עד שאגיד לך.‬
‫- לא. - לכי לחדר שלך ואל תצאי עד שאגיד לך.‬
‫לכי!‬
‫לכי, ורה. עכשיו!‬
‫לכי לחדר שלך עכשיו!‬
‫- זה נגמר! - אתה מכאיב לי!‬
‫מה זאת אומרת, אני מכאיב לך? מה את עושה?‬
‫מה ניסית לעשות? את מפחידה אותי.‬
‫- כאן. - חכי לי.‬
‫עצור כאן.‬
‫חכי לי.‬
‫מה עשית עם המספריים?‬
‫בבקשה, תספרי לי מה עשית.‬
‫את מפחידה אותי.‬
‫- אני רוצה ללכת לאימא שלי. - לא.‬
‫זה לא עומד לקרות.‬
‫אל תגיד לי מה לעשות!‬
‫מה קרה?‬
‫אלוהים.‬
‫גברתי, את צריכה ללכת.‬
‫מה לחץ הדם שלה?‬
‫תירגעי.‬
‫אולגה.‬
‫את צריכה להבין שוורה לא תחזור איתך הביתה.‬
‫אתה יכול לבוא איתי? אני צריכה תצהיר ממך.‬
‫כן.‬
‫אתה יכול להביא לי מים, בבקשה?‬
‫מים. אני מרגישה סחרחורת.‬
‫בואי.‬
‫תיכנסי למכונית.‬
‫תיכנסי.‬
‫לא אצטרך לחזור לבית ההוא, נכון?‬
‫את מבינה מה קרה לאבא שלך, ורה?‬
‫ורה, אבא שלך מת.‬
‫לא אכפת לך?‬
‫ניסית להרוג אותי?‬
‫תרגום כתוביות: אורלי ריצ'מן‬
‫בקרת כתוביות מירן קראוס‬