Nelson!
Älä mene kauas, Vera.
En.
Nelson!
Nelson.
Vera?
Vera. Vera-kulta.
Se ei enää valita.
Minusta voisimme ottaa Nelsonin mukaan leikkiin.
Vera?
Ei koiraa.
Äläkä enää kutsu sitä Nelsoniksi.
Selvä.
Siis...
Kulta, aamiainen on valmis.
Onko koulureppusi pakattu?
On, kaikki on valmiina.
Mitä on aamiaiseksi?
The Diary
Vera, tavarasi!
Et tuonut edes reppuasi.
Anteeksi.
Älä avaa jääkaappia, jos valot temppuilevat.
Sovimme niin eilen.
Mutta minulla on nälkä.
Mitä aiot laittaa?
Pizzaa.
Pizzaako?
Kahtena iltana peräkkäin? Ei käy.
Hyvä on, pizzaa ja salaattia.
Pizzaa, salaattia ja kylpy, eikä puhelinta,
vai salaattia, puhelin ja kylpy, eikä pizzaa?
Valitsen pizzan.
Fiksu tyttö.
- Mene siis kylpyyn. - Okei.
Hei, Víctor.
- Kerro, kun olet valmis. - Selvä, äiti.
Yritin soittaa kertoakseni,
kuinka Veran terapiasessiot ovat sujuneet.
Carlos sanoi, että hän edistyy.
Hän puhuu paljon enemmän ja sopeutuu uuteen elämäänsä.
Hän pitää uudesta kodistaan, mistä olen iloinen,
mutta...
Tiedät jo. Jatkuva ongelma on Mariana.
Vera ei pidä hänestä.
Ei pitäisi olla tarpeellista pyytää,
mutta vaali suhdettasi Veraan.
Ja puhu Carlosin kanssa, jotta pysymme ajan tasalla.
Mitä muuta?
Eipä mitään.
Nähdään pian.
Olen valmis!
VÍCTOR: OLEN KIIREINEN. SOITAN MYÖHEMMIN.
PUHUIKO HÄN KOIRASTA?
MONTAKO SESSIOTA VIELÄ?
Valitsen kolmannen vaihtoehdon.
- Tiedätkö, mikä se on? - En.
Rakastan sinua -
aina ja ikuisesti.
- Loputtomastiko? - Loputtomasti.
Nukutaanko nyt -
ja jätetään valaat huomiselle?
Jooko?
Hyvää yötä.
Vera.
Vera-kulta, mene takaisin sänkyyn.
Vera?
Ymmärrän, Majo,
mutta arkku ei ole meidän.
Aiemmat omistajat varmaan unohtivat sen -
ja haluavat sen takaisin.
Selvä, soita minulle. Kiitos.
Vielä yksi juttu. Sähköt reistailevat yhä.
Lähettäisitkö jonkun?
Kiitos.
Kuulemiin.
Rouva, Víctor on täällä.
Avaa portti, Pedro.
Selvä.
Kiitos.
Kulta!
Isäsi tuli jo.
Vera?
Hei.
Pakkasin vaatteet ja kaksi pyjamaa.
Kai myös Fantin?
- Fanti. - Fanti.
Fanti. Vera!
Viimeviikkoinen ei saa toistua.
Ei niin. Hän tuo sen.
- Isä! - Kultaseni.
Tulehan.
- Tule. - Tulen heti.
Katso, mitä tein sinulle.
- Minulleko? - Niin.
Tosi hieno, kulta. Kiitos.
Oletko valmis mahtavaan viikonloppuun?
Tosi valmis.
Niinkö? Ensimmäisenä siis...
Hevosia katsomaan.
Ensin hoidamme huoneesi valmiiksi.
Hyvä on. Kahdestaan.
Niin, ja Mariana auttaa vähän.
Mariana...
Sitten en tule.
- Mitä? - Jään äidin luo.
Muista, mitä sovimme.
Sovimme muustakin.
Sanoit, että tänä viikonloppuna olisimme kahdestaan -
ja menisimme katsomaan hevosia.
- Miksi valehtelet? - Suunnitelmat muuttuvat.
Niin muuttuvat, kulta pieni.
Sitä paitsi viisaat osaavat joustaa, eikö?
Tule, kulta. Mennään.
Pitäkää hauskaa.
Saat valita illalla elokuvan,
ja minä teen popcornia.
- Sopiiko? - Kuule.
Pakotat heidät yhteen. Etkö voi olla hetken erossa Marianasta?
Älä valehtele hänelle.
En valehtelekaan.
Äläkä unohda soittaa Carlosille.
Teen sen,
kun voin.
Sano hei äidille.
Sano "hei hei".
Haloo?
Tiedätkö, kenen se on?
Sen on kuuluttava jollekulle.
Selvä.
Teen siis niin.
Kuulemiin.
Lääkitys nostaa kipukynnystä kidutettaessa
Kuolemanpelko tekee yllättävän sitkeäksi
Tunnistan sen katseen, kun tietää, ettei voi enää mitään
Viikko 9
Viimeinen vaihe
Hänen mielensä kestää, mutta ruumiinsa ei
Kuolinhetki! Klo 3.34
Niin?
Kaikki on hyvin.
Mitä?
Et voi asettua kahdeksanvuotiaan tasolle.
Kuinka hän voi?
Hei, kulta. Hän on kunnossa.
- Entä käsi? - Se on kunnossa.
Lääkäri tikkaa sen.
- Se oli siisti haava. - Siistikö?
Olen hyvin pahoillani.
Se kävi hetkessä.
Olin jääkaapilla, ja kun käännyin...
Eikö Vera ollut kanssasi?
Ei ollut.
Hän oli kanssani, koska meidän piti laittaa lounasta.
- Panin kaikki veitset pois. - Et kaikkia.
Olga.
- Hän sanoi panneensa ne pois. - Anteeksi.
Toisitko meille vettä?
Älä sure. Haavereita sattuu.
Hän on satuttanut itseään minunkin kanssani.
Niinkö pahasti, että joutui sairaalaan?
Ei sentään.
Miten se tapahtui?
En tiedä tarkalleen.
Se jäi epäselväksi.
Olin alkamassa laittaa ruokaa,
ja hän halusi leikata sipulin.
Sanoin, että se on vaarallista, ja pyysin laskemaan veitsen.
Eikö hän totellut?
Ei.
Otin veitsen häneltä, panin sen laatikkoon,
menin jääkaapille,
ja kun käännyin,
se oli tapahtunut.
Hän siis viilsi itseään?
Noinko vain?
Vera Rodríguez Chavarría.
Tekikö hän sen tahallaan?
En tiedä.
Ei varmasti.
Ei tietenkään.
- Päivää. Olen tohtori Mendiola. - Hei.
Tulkaa mukaani.
Lapset voivat olla levottomia ja kärsimättömiä,
mutta kättä ei saa rasittaa.
Ei piirtämistä eikä kirjoittamista. Ruokailu vasemmalla kädellä.
Lääkärille kolmen päivän päästä.
Selvä.
- Kiitos. - Samoin. Anteeksi.
Hän ei voi tulla mukaani.
- Hän ei voi tulla kotiin. - Miksei?
Siellä on vahva haju. Kaasuvuoto, jota en ole korjannut.
Koska kiirehdin tänne...
Kukaan tuskin voi auttaa nyt.
Minä voin.
Mitä tarvitset?
No...
Yösijan.
Voit tulla luoksemme, jos haluat.
Ei se haittaa.
Voin mennä Brendan luo. Hänellä on yhä tavaroitani.
- Tosiaanko? - Kyllä.
Minun on levättävä.
- Mutta... - Samoin sinun.
Se on hyväksi kaikille.
Tuon huomenna aamiaista.
- Hei sitten, Olga. - Hei.
Asuuko hän luonasi?
Oletko tosissasi?
Kerron myöhemmin.
Tässä vetesi.
Tämä on juustoton.
- Tosiaanko? - Elän terveellisesti.
- Vai terveellisesti? Miksi? - Niin.
Entä tämä? Pöllö tulee tähän.
Eikä.
Vera. Víctor!
Älä rasita kättäsi. Viilsit itseäsi pahasti.
- Ei siihen satu. - Kunnes alkaa sattua.
Miten sait haavan?
Mene olohuoneeseen valitsemaan leffa.
- Tulemme kohta. Jooko? - Okei.
Mitä teet?
Mitä itse teet?
Keskustelen.
Minkä takia?
Miten niin minkä takia?
Miksi haluat puhua?
Tyttäresi ei juuri nyt halua avautua asioistaan.
Etkö huomaa?
Hän ei halua puhua itsestään.
Silti hän käy joka maanantai psykologilla,
koska tahdot niin. Se riittää.
Ellei hän halua puhua, sekin käy.
Siis vaikka hän viilsi itseään?
Se oli pelkkä vahinko.
Entä jos ei ollut?
Et ollut näkemässä. Et tiedä, mitä tapahtui.
Sekoitat hänen päänsä -
vaatimalla puhumaan milloin kenenkin kanssa.
Riittää jo.
Koiratapaus ei ollut vahinko.
Ja silloin hän ei puhunut kellekään.
Tiedätkö mitä?
Seuraavasta haaverista en kerro sinulle.
Pidä siis huolta, ettei sellaista tule.
YLILUONNOLLISET TAPAHTUMAT
YLILUONNOLLINEN
Tässä.
Kiitos.
Etkö syö enempää?
En, menen korjaamaan kaasuvuodon.
Tulen mukaasi.
Ei, jäät isäsi luokse.
- Hei. - Ei, tulen mukaasi.
Kultaseni, jäät isäsi luokse.
Lähdetkö jo?
Lähden. Herkullisen näköisiä.
- Mitä ne ovat? - Maista.
Hei.
Hän jää tänne, kunnes ilmoitan.
- Miten niin kunnes ilmoitat? - Kerron, kun se on korjattu.
- Ei hän halua. - Víctor, ole kiltti.
- Ei hän halua. - Pyydän.
- Kiitos leivästä, Mariana. - Ei kestä.
- Heippa. - Hauskaa päivää.
Hei.
Kaikki hyvin?
Ei.
En tiedä, keneltä pyytäisin apua.
Tule mukanani kotiini.
Et usko minua.
Ei sillä, ettenkö uskoisi,
mutta sanoit, että roskiksilla on samanlainen, eikä siellä ollut.
Jäteauto kai haki sen.
Hyvä on.
Sitä on vaikea uskoa.
En ymmärrä, mutta nyt olemme tässä. Mennään yläkertaan.
Sinua huimaa.
- Hieman. - Haetaan vettä.
Ei, odota.
- Miten tämä on mahdollista? - En tiedä.
Vannon, etten tiedä.
Mitä sisällä on?
Kaikenlaista.
Muistikirjoja, suunnitelmia, henkilökohtaisia tavaroita.
Henkilökohtaisia? Kenen?
Arkku ei kuulu kenellekään.
Olen varma, että tullessamme tämä oli tyhjillään.
Aloin jo epäillä, mutta se oli tyhjillään.
- Carlos. - Mikä se oli?
- Kuulitko tuon? - Minkä?
Martín Muñoz Araujo.
Hän on tämän päiväkirjan uhri.
- Ikä? - 32.
Ei myöskään.
Kuin uhreja ei olisi ollutkaan.
Heitä ei löydy netistä.
Luuletko, että tämä on totta?
Että hän murhasi heidät kaikki?
Katso.
"3.49: menetti tajuntansa.
Nostin annostuksen kahteensataan.
alkoi kouristella.
6.35."
Liian pikkutarkkaa mielikuvitukseksi, eikö?
Ellei hän tappanut ketään, hän ainakin halusi.
Se tuskin on mielikuvitusta.
Hän kertoo paljon menneisyydestään.
Erityisesti "vavistuksesta".
"Kaikki järkkyi.
Se, missä asuin, kenen kanssa, miten.
Elämäni ei ollut omani. Varoitin heitä. En valehdellut.
Halusin järjestystä, ratkaisun.
Pyysin sitä, mutten saanut.
Minun piti tehdä se itse.
Vavistus vain vahvisti kaiken.
Minun oli otettava ohjat.
Onneksi kuoleman aiheuttaminen ei ole aina murha."
Käytin kaikki säästöni tähän taloon, helvetti.
Mitä minä teen?
Saanko katsoa?
- Otatko kahvia? - Kyllä, kiitos.
Ajattelin...
Haluaisin näyttää muistikirjat ystävättärelleni.
Hän oli opettajani.
Hän on grafologi.
Ja?
En tiedä.
Jos tunnistamme kirjoittajan, pääsemme eteenpäin.
Et arvaa, mitä kaikkea käsiala paljastaa.
En oikein tiedä.
Ei kerrota yksityiskohtia.
Edes muistikirjojen alkuperää.
Se on johtolanka. Voisimme saada ideoita...
En tiedä. Näkökulman.
Rouva, Víctor-herra.
Hemmetti, Víctor ja tyttäreni.
Mitä?
Arkku.
Se on piilotettava.
Avaa portti.
Auta piilottamaan arkku.
Mitä?
Minut sinun pitäisi piilottaa.
Vera ja Víctor eivät saisi nähdä minua keittiössäsi.
Hoida arkku.
Älä päästä Víctoria sisään.
Äiti!
Verita.
Mitä tapahtui?
Etkö voinut vastata puhelimeen?
- En tarkkaillut puhelintani. - Huomasin.
Miksi tulitte?
Halusin olla kanssasi.
Onko noin vaikeaa huolehtia hänestä?
Mikä kaasuvuodon nimi on?
Ei.
En halua häiritä, mutta vastaa puhelimeen.
Usko nyt. Ei kyse ole siitä.
Olet hänen tossunsa alla. Anna se.
Terveisiä kaasuvuodolle.
Vera, minulla on kerrottavaa.
Seurusteletteko?
- Emme toki. - Emme tietenkään, kulta.
Kutsuin hänet, koska tarvitsin hänen apuaan.
Miksi?
Mitä kädellesi tapahtui?
Vahinko.
Mitä hänelle tapahtui?
Viilsi käteensä.
He asuvat yhdessä.
Ymmärrän.
Hei, äiti.
Tuliko Carlos katsomaan tavaroitani?
Mitä?
Tuliko hän tänne katsomaan tavaroitani?
Ei. Miksi niin luulet?
Hän tuli avukseni.
Minkä takia?
Seurakseni.
Minua pelotti vähän.
Soita minulle ensi kerralla,
niin tulen tänne luoksesi.
Pidän sinusta huolta.
Ei, kulta. Minä pidän sinusta huolta.
Äiti?
Minua väsyttää. Nukutaanko?
Nukutaan vain.
Halaisitko minua?
Halaan.
Hei, Víctor.
Tyttäresi tarvitsee kalusteen, jossa säilyttää lelujaan.
Annatko hänelle lahjan, jonka lupasit?
Ilmoita minulle.
Kiitos.
Hei, Carlos.
Hän otti sen esiin.
Älä mene kauas, Vera.
Vera. Vera-kulta.
Ei!
Hei.
Odottakaa. Älkää menkö.
Antakaa minun auttaa.
Pyydän, lähtekää.
- Olen tosissani. - Isä.
- Menkää. - Rauhoittukaa.
- Isä. - Pyydän teitä poistumaan.
- Eläin kärsii. - Anna se minulle.
Otan vastuun. Älkää antako sitä tytölle.
Rouva, sanokaa hänelle, että voin auttaa. Otan vastuun.
Ei hätää.
Se ei enää valita.
Vera?
Entä ellet olisi osannut?
Olisit voinut satuttaa Nelsonia lisää.
Mutta osasin.
Eivätkö vanhempasi olisi osanneet?
He eivät tehneet mitään.
Se mies käski lopettaa sen kärsimykset, eivätkä he tehneet mitään.
Niin.
Siksi vanhempasi ovat piirroksessa selin.
He eivät tehneet mitään.
Olisitko tehnyt samoin, jos he olisivat nähneet?
Niinhän kävi, kun viilsit käteesi.
Kukaan ei nähnyt sinua, eikö?
Se oli Marianan syy.
Hän ei osaa hoitaa minua.
Siksi viilsit käteesi.
Näyttääksesi, että hän ei osaa.
Isäni piti huolehtia minusta, ei hänen.
Ja se oli vahinko.
Haluatko jutella siitä?
En.
Kaikki tapahtui hirveän nopeasti.
Emme tienneet, mitä tehdä.
Minä en päätä, mikä on oikein tai väärin,
mutta annoitte kuolevan ja verisen koiranpennun Veralle.
Víctor antoi.
Hyvä on, Víctor antoi.
Mutten moiti teitä.
Onko ongelma se, että annoimme vastuun hänelle?
Tavallaan kyllä.
Vera muodostaa käyttäytymismalleja, jotka kokee parhaiksi.
Niin, annamme hänen kehittää identiteettiään.
Ei kyse ole identiteetistä.
Hän sanelee omat ehtonsa, ja kaikki myötäilevät häntä.
Hän uskoo tekevänsä oikein, koska kukaan ei vastusta.
En voi väittää vastaan, jos hän on oikeassa.
Voit, jos hän ottaa veitsen.
Kuuntele.
Eronne antaa Veralle tilaisuuden ottaa ohjat käsiinsä.
Nyt ei ole hyvä hetki sille.
Selittäisitkö tuon Víctorille?
Tule. Se on tässä.
Hän siis tappoi kaikki?
Selvästikin.
Selitän teille.
Alicia Kleinberg ja Emmanuel Argüello olivat jo kuolleet.
Martín Muñozia hän oli vasta alkanut kiduttaa.
Tämä oli yhä elossa.
On kuitenkin yksi uhri lisää.
Joku hänen kaukaisesta menneisyydestään.
Lähipiiristään.
Se oli kuitenkin tahaton teko tai onnettomuus,
tai vain mielijohde.
Tällä naisella on pakkomielle kärsimykseen.
Hänessä on kaikkea.
Tuskaa, surua ja ahdistusta.
Hetkinen. Onko hän nainen?
On, hän on nainen.
Hän on noin 40-vuotias.
Hän elää hillittyä, rajoitusten täyttämää elämää,
mutta on täydellisesti sopeutunut yhteiskuntaan.
Ymmärrättehän?
Hän yrittää vaikuttaa normaalilta.
Muttei ole sitä.
Hän on tällainen.
Muistikirjassa hän on rehellisimmillään.
Onko mahdollista selvittää, kuka hän on?
Se ei selviä tästä,
mutta voitte aloittaa etsimällä -
motorisesta häiriöstä kärsivää naista.
Hänen tapansa pidellä kynää on erikoinen.
Jotakuinkin tällainen.
Voikohan hänet yhä löytää?
Ilman muuta.
Piirteet ovat nykyaikaisia. Tämä on kirjoitettu vastikään.
Mitä? Eikö tämä ole vuosia vanha?
Ei, piirteet ovat nykyaikaisia.
Opetteleeko hän kirjoittamaan?
Ei, hän on aikuinen.
Hän on peruskoulun opettaja.
Peruskoulun opettaja?
Ja niin etevä lääketieteessä?
Ehkä hän tappoi useampia kuin luulemme.
- Muistatko sen tapauksen Guadalajarassa? - Anteeksi.
Suo anteeksi.
Oletko kunnossa?
Hänen on mentävä isänsä luo.
Ainakin tänään. Hän ei voi jäädä luokseni.
Mitä sanon Víctorille? Käskenkö vain hakea hänet?
Vera alkaa vihata minua.
Tekstaan Víctorille.
Pyydän hakemaan Veran koulusta ja tuomaan hänet huomenna.
Noin, tehty.
Asummeko Vera ja minä murhaajan kanssa?
Ette varsinaisesti.
Kuulit kai?
Sitä kirjoitetaan edelleen.
Talossani tapahtuu outoja, ja arkku on yhä siellä.
Toinko tyttäreni murhaajan taloon?
Korkeintaan kaksi päivässä.
12 tunnin välein.
Selvä.
Jospa menisit lämpimään kylpyyn?
Yritä levätä. Se auttaa.
Kiitos, Carlos.
Olga, mitä tapahtui?
Hän on tuolla.
Makuuhuoneessani.
Hän on makuuhuoneessa.
Psykoositila, johon Martínin tulee päätyä,
seuraa 72 tunnin kuluessa.
Olga?
Mitä teet? Mikä hätänä?
Hän on kirjoittanut lisää Martínista.
Näen viimein itseni hänessä, kauhussa hänen silmissään...
Hän on täällä.
Hän tappaa Martín Muñoz Araujon täällä.
Päiväkirjassa lukee niin.
Hänen elintoimintonsa heikkenevät
Rauhallisesti.
Näin hänet.
Pahus, haava on syvä.
Sinun on mentävä lääkäriin.
Näin hänet.
- Kuule... - Makuuhuoneessani. Vannon sen.
En sano, etten uskoisi.
Et sano uskovasikaan.
En epäile sinua, mutta lääke on vahvaa.
Katso minua.
Se olen minä.
Päiväkirja tiesi sen.
Se tiesi, että saisin haavan silmäkulmaani.
Tai aiheutti sen.
En tiedä, mitä sanoa. En ymmärrä.
Haluan etsiä Martín Muñozia.
Mitä luulet meidän löytävän?
En tiedä. Johtolangan?
Perheenjäseniä tai tuttavia.
Jotain.
Hei.
- Päivää. - Hei.
- Päivää. - Hei, pikkuinen.
Miten voin auttaa?
Olemme kaupparekisteristä.
Etsimme omistajaa, Martín Muñoz Araujoa.
Ketä?
Olen María Araujo, ravintolan omistaja.
Keitä olittekaan?
Olemme kaupparekisteristä, ja...
Tekö olette Araujo?
Etsimme herra Martínia.
Martín.
- Mene leikkimään palikoilla. - Selvä.
Onko hän Martín?
Ex-mieheni lähetti teidät, eikö?
Hetkinen. Anteeksi.
Onko lapsi Martín?
Se paskiainen ei väsy.
Juan!
Ei huolta, me lähdemme.
Rouva?
Tule, mennään.
Mitä on tekeillä, Carlos?
Kai tämä on pilaa?
Eikö niin?
En ymmärrä mitään. Hetkinen.
Päiväkirjan mukaan tuo lapsi kuolee 32-vuotiaana.
Sitä ei ole vielä tapahtunut, mutta se tapahtuu parhaillaan.
Päiväkirjan mukaan mies on paljon vanhempi.
Entä jos nainen ei olekaan opettaja, vaan opettelee kirjoittamaan?
Älä rasita kättäsi, kulta.
Mutta äiti...
Kunnes haava paranee, älä kirjoita äläkä väritä.
Siihen ei satu enää.
Kulta...
Isäsi tuli.
- Isäkö? Menen katsomaan. - Isäsi!
Isä!
- Isä! Hei. - Kulta pieni.
- Löysin tällaisen ulkoa. - Onpa outoa.
Auta sulkemaan ovi.
- Okei. - Tai pöllöt pääsevät sisään.
Se on lahja Marianalta ja minulta. Sano kiitos.
Tosi nätti.
Onko? Kiva, että pidät siitä.
Joo. Katso, äiti!
Siinä on paljon tilaa. Pehmoleluille, värikynille...
- Leluille, ruseteille... - Olga?
- Avaa se. - Katso, äiti.
Siihen mahtuu kaikenlaista...
Tunnistatko näitä esineitä?
Oletko varma?
Kuolinhetki 2.48
- Onko Vera kotona? - On.
- Selvä. - Hän on yläkerrassa.
Mitä tapahtui?
Martín on kuollut.
Vera tappoi hänet.
Milloin...
Milloin hänestä tuli sellainen?
Mitä tein väärin?
- Mitä tein väärin? - Et mitään.
Et tehnyt mitään väärin.
Martín kärsi neljä päivää.
Neljä päivää.
Vera ei ajatellutkaan lopettaa.
Vera ei tehnyt mitään.
Mutta tekee aikanaan.
Vastaanotollani käyvä Vera ei ole tämä nainen.
Tyttäresi ei ole murhaaja.
Hän on kahdeksanvuotias tyttö, joka opettelee hallitsemaan tunteitaan.
On hyvä, että tiedämme tämän.
Miten niin hyvä?
Koska voimme auttaa häntä.
Kuinka?
Jossain vaiheessa, vahingossa tai sattumalta,
Vera aiheuttaa jonkun kuoleman.
Siinä ongelma on.
Hänelle kehittyy pakkomielle.
Voimme estää sen.
Meidän on selvitettävä,
kenet hän tappaa ja milloin.
Milloin alkuperäinen vavistus tapahtuu.
Vavistus, josta kaikki alkaa.
Ehkä ensimmäinen uhri oli koira.
Ei, hän tappoi ihmisen.
Jonkun läheisen aikuisen.
Se tapaturmainen kuolema -
tapahtui hänen ollessaan vasta pikkutyttö.
Hän ei tuntenut vielä tarvetta tappaa.
Murhanhimo, joka huokuu koko tekstistä,
sai alkunsa muualta.
En ymmärrä mitään.
Joku yritti tappaa hänet.
Se herätti sadismin hänessä.
Kuka hänet yritti tappaa?
Hänen lapsuudessaan vai aikuisena?
Ensimmäisen uhrin jälkeen, mutta samoihin aikoihin.
Samassa iässä. Hän oli yhä pikkutyttö.
Olen pahoillani,
mutta minun on mentävä.
Selvä.
- Kiitos, Andrea. - Kiitos.
Ja Carlos, olkaa varovaisia.
- Selvä. - Hei sitten.
Kiitos, Andrea.
Se osuu tuohon. Siinä ongelma on.
Tosi kiva silti.
En ole pudottanut sitä.
Nyt se putoaa.
Jonkun läheisen aikuisen.
Ensimmäinen kuolema -
tapahtui varhaislapsuudessa,
kun hän oli vasta pikkutyttö.
Keitä tässä on?
Tällä puolella on isä.
- Isäsikö? - Niin.
Miksi hän on niin pieni?
Katso. Tässä hän on normaali.
Tosi hieno.
- Kuule, Verita. - Niin?
Kuka tämä tyttö on?
Ei se ole tyttö, vaan Mariana.
Mikä hätänä?
Mitä minun pitää tehdä, jotten joutuisi palaamaan sinne?
Kultaseni.
Ei mitään.
Sinun ei tarvitse tehdä mitään.
Kenellekään, ikinä.
Äiti?
Saanko nukkua vieressäsi?
Saat, kulta. Tule.
Tule.
Niin, jo kuusi päivää.
Hän oli kipeä. Siksi en vienyt häntä kouluun.
En herätä häntä vain, koska haluat jutella.
Víctor...
Haloo?
Vera?
Vera, kuuletko minua?
Äiti tässä.
Kulta, haluan auttaa sinua.
Mutta kerro, mitä tapahtui.
Mikä "vavistus" on?
Täällä sitä ei ole vielä tapahtunut. Voin auttaa sinua.
Kulta, kuuletko?
Kerro minulle, kuka yrittää tappaa sinut.
Vera!
Ei!
Vera!
- Lopeta! - Avaa ovi!
Kultaseni.
Teinkö tämän sinulle?
Kevyesti.
Noin.
Sitten Saksa, Berliini,
Ranska, Pariisi,
Tanska, Kööpenhamina,
Ruotsi...
Víctor-herra ja joku toinen.
Äiti, mikä on Ruotsin pääkaupunki?
Avaa portti, Pedro.
Kuka siellä on?
Äiti, mikä on Ruotsin pääkaupunki?
Ruotsin pääkaupunki...
- Mikä Ruotsin pääkaupunki on? - En tiedä.
Tukholma.
- Hei. - Hei. Onko kaikki hyvin?
- On. - Hei, Olga.
Mitä teette täällä?
- Tulin tapaamaan tytärtäni. - Olemme huolissamme.
- Voimme hyvin. - Saammeko tulla?
- Saatte. - Sopiiko? Anteeksi.
Ovi jäi jumiin.
Missä Vera on?
Oletko kunnossa?
Olen.
Missä Vera on? Vera!
Vera?
Kulta?
Vera?
Hei, kultaseni.
Vera, mene huoneeseesi!
Mitä kasvoille tapahtui?
Ei mitään.
- Mitä teit hänelle? - En mitään.
Mistä ruhjeet kasvoissa tulivat?
Víctor, rauhoitu.
Menetit juuri tyttäresi.
Mistä on kyse?
Vera ei käy terapiassa, et vastaa puhelimeen.
Emme ole kuulleet teistä puoleentoista viikkoon.
- Mitä teet täällä? - Huolehdin hänestä.
Sitä minä teen. Mitä teet kodissani Víctorin kanssa?
Vaarannat huoltajuutesi.
- Mitä aiot? - En voi päästää häntä silmistäni.
Päiväkirja käy toteen.
En voi jättää häntä yksin,
ja olen yksin tämän keskellä.
Et ole yksin.
Olen tässä. Anna minun auttaa.
Rauhoitu.
Se oli vahinko.
Nainen oli siellä. Työnsin ovea liian kovaa.
Näkikö Vera hänet?
Aikuisen Veran?
Ei.
Palasiko hän?
Ei, hän katosi.
Luulen, että hän on vihainen.
Arkku on tyhjä. Siinä ei ole enää mitään.
Olga,
sinun on päästettävä Vera isänsä luo.
Ei, Carlos. Vera ei voi mennä isänsä luo.
Vera vihaa Marianaa sydämensä pohjasta.
Mariana on ensimmäinen uhri.
Eristät Veran maailmasta.
Se on vaarallista.
- Etkö tajua? - Kuunteletko minua?
Vera on turvassa vain kanssani.
Jos päästän hänet...
- Hän on 8-vuotias. - Kirja sanoo niin.
Grafologiystäväsi sanoo niin.
- Ja korvakorut, helvetti. - Ei.
Marianaa ei mainita missään.
Päivää, rouva. Víctor on täällä kahden poliisin kanssa.
Tämä on virhe.
Tämä on virhe, jota katuvat kaikki.
Laitan tyttäreni valmiiksi.
Kaikki menee hyvin, kulta.
Isäsi ja Mariana huolehtivat sinusta hyvin.
Mutta haluan olla täällä kanssasi.
Tiedän, pikkukulta,
mutta jos käyttäydyt hyvin, pääset pian takaisin.
Vera?
Älä vain tee mitään pahaa.
Käyttäydy moitteettomasti,
niin palaat kahdessa päivässä.
Sopiiko?
Lupaa minulle.
Asiat pitää järjestää.
On etsittävä ratkaisu.
Vera!
Tulenko ylös poliisin kanssa, Olga?
Tullaan.
Tässä.
Sain Ángelalta liput yleisöakvaarioon.
Menisimmekö huomenna?
Mariana, anna olla. Et ole ystäväni.
Olet Víctorin tyttöystävä.
Víctorin?
Enkö ole enää edes isäsi?
Vera, et tainnut olla sairas?
Ymmärrän, että äitisi saattaa valehdella minulle.
Mutta sinäkin?
Se tuntuu pahalta.
Víctor, älä viitsi.
Sinäkin valehtelet minulle koko ajan,
mutten pakota sinua mihinkään.
Menen huoneeseeni.
- Syö loppuun. - En.
Anna hänen mennä.
"Kaikki järkkyi.
Se, missä asuin, kenen kanssa, miten."
Vavistus oli se, kun hänet vietiin.
Víctorin on kuultava.
- Näytetään tämä hänelle. - Carlos.
Et ymmärtänyt. Se tapahtui jo.
Mitä teet? Otit juuri yhden.
Ne eivät vaikuta.
- Miten niin? Montako otit? - Neljä.
Onko täällä maitoa?
- Olga. - Maitoako?
Tässä.
Juo tämä.
Ei, Carlos.
- Se ei ole tarpeen. - Onpas.
Sinun on juotava se ja oksennettava.
Tulin hakemaan sinua.
No niin.
Mennään.
Täriseekö maa?
Tärisee.
- Järistys. Vauhtia. - Tyttö.
Tyttäreni.
Ei! Vera!
Tule tänne. Älä.
Älä lukitse ovea. Avaa.
Avaa, kulta. Maa tärisee. Tämä ei ole leikkiä.
Avaa, Vera.
Varovasti. Se on jo ohi.
Se on ohi.
- Hyvä. - Vavistus.
Vavistus.
Vavistus on maanjäristys.
Tänään menetän tyttäreni.
Mitä nyt, rakas? Etkö saa unta?
Haluatko tippoja?
Jospa halaisit minua.
Toki.
Kysyn, mistä on kyse.
Iltaa. Mikä hätänä?
Järistys aiheutti maanvyöryn. Tie on suljettu.
Kauanko tässä kestää?
Pari tuntia, luulisin.
- Pari tuntiako? - Teemme parhaamme.
Mitä?
Vera?
- Vera? - Vera!
Vera-kulta.
Oletko kunnossa? Mitä tapahtui?
Painajainenko?
Kaikki hyvin, kulta.
Mitä sinä teet?
- Ulos. Lukitse ovi, kunnes käsken avata. - Mitä nyt?
Mitä tämä on? Pelotat minua.
Mitä teet saksilla?
Pysy huoneessasi, kunnes käsken toisin.
- Ei. - Mene huoneeseesi ja pysy siellä.
Huoneeseesi.
Nyt heti, Vera!
Huoneeseesi ja heti!
- Nyt riittää! - Satutat minua.
Miten niin satutan? Mitä teet, kulta?
Mitä olit tekemässä? Pelotat minua.
- Tässä. - Odota minua.
Tässä.
Odota minua.
Mitä olit tekemässä saksilla?
Sano, mitä aioit tehdä saksilla.
Pelotat minua.
- Haluan äidin luo. - Ei käy.
Älä kuvittelekaan.
Et voi määräillä minua!
Mitä tapahtui?
Hyvä luoja.
Rouva, teidän pitää poistua.
Paljonko verenpaine on?
Rauhallisesti.
Olga.
Sinun on ymmärrettävä, että Vera ei voi tulla mukaasi.
Tulisitteko mukaani? Tarvitsen lausuntonne.
Selvä.
Saisinko vettä?
Vettä. Minua huimaa.
Tule.
Mene autoon.
Kyytiin.
Minun ei kai enää tarvitse palata sinne?
Tiedätkö, mitä isällesi tapahtui?
Isäsi on kuollut.
Etkö välitä?
Yrititkö tappaa minut?
Tero Vaaja
Luova tarkastaja Maarit Hirvonen