Nelson.
Du skal ikke gå for langt, Vera.
Nej, nej.
Nelson.
Vera?
Vera, skat.
Han græder ikke mere.
Lad os lege med Nelson.
Vera?
Ingen hund.
Og du må ikke kalde ham Nelson mere.
Okay.
Tja...
Skat, der er morgenmad.
Har du pakket til skolen?
Ja, alt er klar.
Hvad er der til morgenmad?
The Diary
Vera, dine ting!
Du tog ikke engang din rygsæk med.
Undskyld.
Du må ikke åbne køleskabet, hvis lyset skaber sig, skat.
Det aftalte vi i går.
Men jeg er sulten!
Hvad laver du til mig?
Pizza.
Pizza?
To aftener i træk? Glem det.
Okay. Pizza og salat.
Pizza, salat, et bad og ingen mobil,
eller salat, mobil, bad og ingen pizza?
Jeg tager pizzaen.
Klog pige.
- Så tag et bad. - Godt.
Hej, Víctor.
- Sig til, når du er færdig, skat. - Okay.
Jeg prøvede at ringe
for at fortælle, hvordan det går med Veras timer.
Carlos siger, der sker fremskridt.
Hun taler meget mere og tilpasser sig sit nye liv.
Hun kan lide sit nye hjem, hvilket gør mig glad.
Men...
Det ved du allerede. Det tilbagevendende emne er Mariana.
De kan ikke enes.
Jeg behøver vel ikke spørge, men...
Beskyt dit forhold til Vera, ikke?
Og sig det til Carlos, så alle er enige.
Hvad ellers?
Nej, ikke noget.
Vi ses snart.
Jeg er færdig, mor.
VICTOR Jeg har travlt. Ringer senere.
Har hun nævnt hunden?
Hvor mange timer tilbage?
Jeg vælger den tredje mulighed.
- Ved du, hvad det er? - Nej.
Jeg elsker dig
til uendeligheden og tilbage.
- Er der ingen ende? - Ingen ende.
Hvad med at vi går i seng
og lader hvalerne stå til i morgen?
Aftale?
Godnat.
Vera.
Skat, gå tilbage til din seng.
Vera?
Jeg er med, Majo,
men kisten er ikke vores.
De tidligere ejere må have glemt den,
og de vil nok have den tilbage.
Okay. Ring. Tak.
En sidste ting. Lyset flimrer stadig.
Kan du sende nogen?
Tak.
Farvel.
Frue, hr. Víctor er her.
Ja, Pedro, luk ham ind.
Okay, frue.
Tak.
Skat!
Din far er her!
Vera?
Hej.
Jeg har pakket hendes tøj og pyjamas.
Og Fanti, ikke?
- Fanti. - Fanti.
Åh, Fanti. Vera!
Vi gider ikke sidste uges optrin.
Nej. Hun tager ham med.
- Far! - Skat!
Kom her.
- Kom her. - Jeg kommer.
Se, hvad jeg har lavet.
- Til mig? - Ja.
Skat, den er fantastisk. Tak.
Er du klar til en fed weekend?
Ja, super klar.
Ja? Okay, først skal vi til...
Hestene.
Først gør vi dit værelse færdigt.
Okay, men kun dig og mig.
Ja, og Mariana vil hjælpe os lidt.
Mariana...
Så vil jeg ikke med.
- Hvad? - Jeg bliver hos mor.
Husk vores aftale.
Mor, alt er en aftale!
Du sagde, vi skulle være alene i weekenden,
og at vi skulle se hestene.
- Hvorfor lyver du? - Planer ændrer sig.
Planerne ændrer sig, skat.
Desuden er det kloge folk, der ændrer planer, ikke?
Kom, skat. Lad os gå.
Mor dig.
Ved du hvad? Du kan vælge en film i aften,
så laver jeg popcorn imens.
- Okay? - Hej...
Du tvinger dem til at være sammen. Kan du ikke være væk fra Mariana?
Men lyv ikke for hende.
Jeg lyver ikke for hende.
Og husk at ringe til Carlos.
Ja...
Når jeg kan.
Sig farvel til din mor.
"Farvel, mor!"
Hallo?
Ved du, hvis det er?
Den må da tilhøre nogen.
Ja.
Ja, så gør jeg det.
Farvel.
Medicinen giver højere smertetærskel under tortur
Modstandskraften skabt af dødsangst overrasker mig
Jeg genkender udtrykket, når man har mistet kontrollen
UGE 9 SIDSTE FASE
Sidste fase
Deres sind modstår, men ikke kroppen
Dødstidspunkt! Kl. 3.34
Ja?
Alt er i orden.
Hvad?
Du kan ikke være i øjenhøjde med en otteårig.
Hvad er der sket? Hvor er hun?
Hej, skat. Hun har det fint.
- Og hånden? - Hun har det fint.
Lægen er ved at sy hende.
- Det var et rent snit. - Et rent snit?
Ja, undskyld.
Det var bare et øjeblik.
Jeg vendte mig mod køleskabet og...
Var hun ikke sammen med dig?
Nej.
Hun var med mig, fordi vi skulle lave frokost.
- Jeg lagde knivene væk. - Ikke dem alle.
Hør, Olga.
- Hun havde lagt dem væk. - Undskyld.
Kan du hente noget vand?
Bare rolig, ulykker sker.
Hun er også kommet til skade med mig.
Men nok til at ende på hospitalet?
Nej.
Hvad skete der?
Jeg ved det faktisk ikke.
Det står ikke klart.
Jeg skulle til at lave mad,
og hun ville skære løg.
Jeg sagde nej, og at det var farligt, så hun skulle lægge kniven.
Gjorde hun det ikke?
Nej.
Jeg tog kniven, lagde den i skuffen
og vendte mig mod køleren...
Da jeg vendte mig om,
havde hun skåret sig.
Så hun tog den og skar sig?
Bare sådan?
Vera Rodríguez Chavarría.
Var det med vilje?
Jeg aner det ikke.
Nej, det kan ikke passe.
Selvfølgelig ikke.
- God eftermiddag, jeg er dr. Mendiola. - Hej.
Kom med mig, tak.
Børn kan være rastløse og har ikke meget tålmodighed,
men det er vigtigt, hun ikke anstrenger hånden.
Ikke skrive eller tegne. Få hende til at spise med venstre.
Gå til lægen om tre dage. Okay?
Okay.
- Mange tak. - Selv tak. Undskyld mig.
Hun vil nok med mig, men hun kan ikke.
- Hun kan ikke komme hjem. - Hvorfor?
Der er en stærk lugt. En gaslækage, jeg ikke har ordnet,
siden jeg måtte skynde mig herhen.
Ingen kan nok hjælpe mig nu.
Jeg kan hjælpe dig.
Hvad mangler du?
Altså...
Et sted at sove.
Du kan være hos os, hvis du vil.
Det er intet problem.
Jeg kan være hos Brenda. Hun har stadig mine ting.
- Virkelig? - Ja.
Jeg skal hvile mig.
- Ja, men... - Det skal du også.
Det bliver godt for os alle.
Jeg kommer med morgenmad.
- Farvel, Olga. - Farvel.
Bor hun der?
Seriøst?
Jeg fortæller senere, okay?
Her er dit vand.
Denne her er uden ost.
- Er den? - Jeg passer på vægten.
- Passer du på vægten? Hvorfor? - Ja.
Og de her? Uglen skal være der.
Det passer ikke.
Vera. Víctor!
Skat, ikke anstrenge din hånd. Du fik et stort sår.
- Det gør ikke ondt. - Indtil det gør det.
Hvordan skar du dig?
Skat, gå ind i stuen, og vælg en film.
- Vi kommer om lidt. Okay? - Okay.
Hvad laver du?
Hvad laver du selv?
Snak.
Hvorfor?
Hvad mener du?
Ja, hvad vil du snakke for?
Hun gennemgår en fase, og hun har ikke lyst til at tale.
Kan du ikke se det?
Hun vil ikke snakke.
Men hun går i terapi hver mandag,
fordi du vil have det. Okay, så er det nok.
Hvis hun ikke vil tale, er det fint.
Er det fint, at hun skærer sig i hånden?
Det er ingenting. Det var et uheld.
Hvad hvis det ikke var?
Víctor, du var der ikke. Du ved ikke, hvad der skete.
Du giver hende et kompleks
med ideen om, hun skal tale med dig, med mig, med psykologen.
Stop nu.
Det med hunden var ikke et uheld.
Og hun talte ikke med nogen dengang.
Ved du, hvad der vil ske?
Næste gang der sker noget slemt, siger jeg intet.
Bare sørg for, at det ikke sker igen.
PARANORMALE HÆNDELSER
Værsgo.
Tak.
Er du færdig med at spise?
Jeg går hjem og ser, om jeg kan ordne lækagen.
Jeg vil med.
Nej, skat. Bliv hos din far.
- Hej. - Nej, jeg tager med.
Skat, du bliver hos din far, okay?
Går du allerede?
Ja. Det ser lækkert ud.
- Hvad er det? - Smag godterne.
Hej.
Hun bliver hos dig, til jeg ringer, okay?
- Til du ringer? - Jeg siger til, når det er ordnet.
- Hun vil nægte. - Víctor, kom nu.
- Hun vil nægte. - Kom nu.
- Tak for brødet, Mariana. - Det var så lidt.
- Farvel. - God dag.
Hej.
Er alt i orden?
Nej.
Jeg ved ikke, hvem jeg skal bede om hjælp.
Vær sød at komme med mig.
Du tror ikke på mig.
Det er ikke det.
Du sagde, der stod en ved siden af skraldespandene, og der var ingen.
Skraldebilen må have hentet den.
Okay.
Det er svært at tro.
Jeg forstår det ikke, men vi er her nu. Lad os gå ovenpå.
Bliver du svimmel?
- Lidt. - Tag noget vand.
Nej, vent.
- Hvordan er det muligt? - Aner det ikke.
Jeg aner det ikke.
Hvad er der i den?
En masse ting.
Notesbøger, programmer. Personlige ting.
Hvis?
Det er ikke et tilfælde.
Jeg er sikker på, den var tom, da vi kom.
Jeg tvivlede et øjeblik, men den var tom.
- Carlos. - Hvad var det?
- Hørte du det? - Hvad var det?
Martín Muñoz Araujo.
Offeret i dagbogen.
- Alder? - 32.
Heller ikke her.
Som om ofrene aldrig har eksisteret.
Der er intet på nettet.
Tror du, det hele er ægte?
At de blev myrdet?
Se.
"Kl. 3.49, de mister bevidstheden.
"Jeg øger dosis til 200.
"Kl. 4.14, de begynder at få anfald.
"Dødstidspunkt: Kl. 6.35."
Det er for detaljeret til at være fantasi, ikke?
Hvis de ikke gjorde det, havde de helt sikkert lysten.
Jeg tror ikke, det er en fantasi.
Og de skriver meget om deres fortid.
Især om en rystelse.
"Alt rystede.
"Hvor jeg boede, med hvem, hvordan.
"Mit liv var ikke mit. Og jeg advarede dem. Jeg løj aldrig.
"Jeg ville have orden. En løsning.
"Jeg bad om den, men fik den ikke.
"Jeg måtte selv gøre det.
"Rystelsen bekræftede kun det hele.
"Jeg måtte tage kontrollen.
"Heldigvis er at forårsage nogens død ikke altid mord."
Jeg brugte hele min opsparing på det her hus.
Hvad skal jeg gøre?
Må jeg se?
- Vil du have kaffe? - Ja, tak.
Jeg tænkte...
Jeg vil vise notesbøgerne til en af mine venner.
Faktisk var hun min lærer.
Hun er grafolog.
Og?
Jeg aner det ikke.
Hvis vi kan identificere forfatteren, ved vi, hvad vi skal gøre.
Du ved ikke, hvor mange detaljer, kalligrafi kan afsløre.
Er det nu en god idé?
Jeg udelader detaljerne.
Jeg behøver ikke fortælle hende, hvor de kom fra.
Hun er bare guide. Hun kan give os ideer.
Måske et synspunkt.
Frue, hr. Víctor er her.
Pis, Víctor og min datter er her.
Hvad?
Kisten.
Vi må gemme den.
Luk dem ind.
Hjælp mig.
Hvad?
Det er mig, du burde gemme.
Jeg tror ikke, Víctor og Vera bør se mig i dit køkken...
Tag dig af kisten.
Lad ikke Víctor komme ind.
Mor!
Verita.
Hvad er der sket?
Kunne du ikke tage din telefon?
- Jeg holdt ikke øje med den. - Det forstod jeg.
Hvad laver du her?
Jeg ville være hos dig.
Er det svært at passe din datter?
Hvad hedder gaslækagen?
Nej.
Jeg vil ikke ødelægge dine planer, men tag dog telefonen.
Nej, hold op. Det er ikke det.
Hun snor dig om sin lillefinger.
Hils gaslækagen fra mig.
Vera, skat, jeg skal fortælle dig noget.
Er han din kæreste?
- Selvfølgelig ikke. - Nej, selvfølgelig ikke.
Jeg havde brug for hans hjælp.
Hvorfor?
Hvad er der sket?
Det var et uheld.
Hvad er der sket?
Hun skar sig i går.
De bor sammen.
Javel.
Hej, mor.
Kom Carlos for at se mine ting?
Hvad?
Ja, kom han for at se mine ting?
Nej, hvorfor tror du det?
Han kom og hjalp mig.
Med hvad?
For at være hos mig.
Jeg var lidt bange.
Næste gang kan du ringe til mig,
så kommer jeg.
Og jeg passer på dig.
Nej, skat, jeg passer på dig.
Mor?
Jeg er træt. Skal vi lægge os til at sove?
Lad os sove.
Må jeg få et kram?
Du får et kram.
Hej, Víctor.
Din datter har brug for et sted at opbevare sit legetøj.
Vil du give hende den gave, du lovede hende?
Lad mig høre.
Tak.
Hej, Carlos.
Hun tog det ud.
Gå nu ikke for langt væk, Vera.
Vera, skat.
Nej!
Hey.
Vent. Du må ikke gå.
Lad mig hjælpe.
Vær sød at gå nu.
- Virkelig. - Far.
- Gå væk. - Slap nu af.
- Far. - Jeg beder dig om at gå.
- Dyret lider. - Giv mig det.
Jeg tager ansvaret. Giv ikke pigen den.
Frue, sig, jeg kan hjælpe. Jeg tager ansvaret.
Bare rolig.
Han græder ikke mere.
Vera?
Sæt du gjorde det forkert?
Du kunne have skadet Nelson mere.
Jeg gjorde det rigtigt.
Kunne dine forældre ikke have gjort det rigtigt?
Mine forældre gjorde intet.
Manden sagde, han ikke måtte lide, og de gjorde ikke noget.
Okay.
Det er derfor, de står med ryggen til på din tegning.
Fordi de intet gjorde.
Ville du have gjort det, hvis de havde holdt øje?
For det var det, der skete, da du skar dig.
Ingen holdt øje, vel?
Det var Marianas skyld.
Hun kan ikke passe på mig.
Det er derfor, du skar dig.
For at bevise hun ikke kan passe dig.
Min far skulle passe mig. Ikke hende.
Og det var et uheld.
Skal vi tale om det?
Nej.
Det hele skete så hurtigt.
Vi vidste ikke, hvad vi skulle gøre.
Jeg ved ikke, hvad der er rigtigt eller forkert,
men Vera ville holde en hund dækket af blod, og du gav den til hende.
Víctor gav hende den.
Okay, Víctor gav hende den.
Men jeg kritiserer dig ikke.
Er det problemet? At vi gav hende ansvaret?
Ja, på en måde.
Vera skaber lige nu de adfærdsmønstre, hun bedst kan lide.
Ja, vi lader hende udvikle sin egen identitet.
Nej, det handler ikke om identitet.
Hun pålægger jer sine betingelser, og alle følger trop.
Hun tror ikke, hun tager fejl. Logisk nok, for ingen betvivler hende.
Jeg kan ikke sige nej, når hun har ret.
Jo, når hun har en kniv.
Hør.
Din skilsmisse åbner et brud, hvor Vera kan tage kontrollen.
Og det er ikke det bedste tidspunkt.
Kan du forklare Víctor det?
Kom, det er her.
Blev de alle sammen myrdet?
Ja, tydeligvis.
Lad mig forklare.
Alicia Kleinberg og Emmanuel Argüello var allerede døde.
Martín Muñoz var kun lige begyndt at blive pint.
Men stadig ikke dræbt.
Men der er et offer til.
Nogen fra deres fortid
eller indercirkel.
Men det var ufrivilligt eller et uheld.
Eller blot improvisation.
Kvinden er besat af lidelser.
Hun har det hele.
Der er smerte, sorg og angst.
Vent. Er det en kvinde?
Ja, en kvinde.
Hun er omkring 40.
Hun lever et diskret liv. Fuld af begrænsninger,
men perfekt tilpasset samfundet.
Forstår I?
Ja, hun prøver at virke normal.
Men det er hun ikke.
Det er det her, hun er.
Den her notesbog er hendes mest ærlige samtale.
Kan vi finde ud af, hvem hun er?
Nej, det står her ikke.
Men I kan begynde at lede
efter en kvinde med en motorisk lidelse.
Lad os sige, at hun holder kuglepennen på en særpræget måde.
Noget i den her stil.
Tror du, vi stadig kan finde hende?
Helt sikkert.
Disse karakteristika er nye. Det er lige blevet skrevet.
Hvad? Er de ikke gamle?
Nej, disse karakteristika er nye.
Er hun ved at lære at skrive?
Nej, hun er voksen.
Hun underviser i underskolen.
I underskolen?
Og hendes kliniske vidensniveau?
Måske har hun dræbt mere, end vi tror.
- Kan du huske sagen i Guadalajara? - Undskyld.
Undskyld mig.
Er du okay?
Hun skal tage med sin far.
I hvert fald i dag. Hun kan ikke være hos mig.
Hvad skal jeg sige? At han bare skal tage hende med?
For helvede, hun vil hade mig.
Vent, jeg skriver til Víctor.
Jeg beder ham hente hende fra skole og køre hende til dig i morgen.
Sådan.
Bor Vera og jeg sammen med en morder?
Ikke ligefrem.
Men du hørte det lige, ikke?
Den bliver stadig skrevet.
Der sker underlige ting i mit hus, og kisten står der stadig.
Tog jeg min datter med ind i en morders hus?
Husk, ikke mere end to om dagen.
Én hver 12. time.
Okay.
Vil du ikke have et varmt bad?
Hvil dig. Det hjælper.
Tak, Carlos.
Olga, hvad skete der?
Hun er der.
Hun er derinde.
Der, hun er i mit soveværelse.
Hun ligger i sengen...
Tilstanden af manisk psykose, som Martín skal nå,
vil finde sted i de næste 72 timer.
Olga?
Hvad laver du? Hvad er der galt?
Hun har skrevet mere om Martín i notesbogen.
Endelig ser jeg mig selv i ham, i det rædselsfulde blik...
Hun er her.
Hun dræber Martín Muñoz Araujo lige her.
Det står i dagbogen.
Hans vitale værdier ebber ud
Rolig.
Jeg så hende, Carlos.
Det sår er virkelig dybt.
Jeg tror, du skal til lægen.
Jeg så hende.
- Hør... - Jeg så hende i mit soveværelse.
Jeg modsiger dig ikke.
Men du tror ikke på mig.
Jeg tvivler ikke, men jeg gav dig stærk medicin.
Kig på mig.
Det er mig.
Dagbogen vidste det.
Den vidste, jeg ville ende med et sår på øjenbrynet.
Eller den gjorde det.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. Aner det ikke.
Jeg vil lede efter Martín Muñoz.
Hvad tror du, vi vil finde?
Jeg ved det ikke.
Familie, bekendte?
Et eller andet.
Hej?
- Hvordan går? - Hej.
- Godeftermiddag. - Hej, stump.
Kan jeg hjælpe?
Vi er fra handelsregistret.
Vi leder efter ejeren, Martín Muñoz Araujo.
Hvem?
Jeg er María Araujo, ejeren af restauranten.
Hvem sagde du, du var?
Vi er fra handelsregistret, og...
Er du Araujo?
Vi leder efter hr. Martín.
Martín.
- Gå ud, og leg med stolene lidt, okay? - Godt.
Er han Martín?
Min eksmand har sendt jer, ikke?
Øjeblik, undskyld.
Er barnet Martín?
Røvhullet giver ikke op.
Juan!
Bare rolig, vi går.
Frue?
Kom, lad os gå.
Hvad sker der, Carlos?
Det er en spøg.
Ikke?
Jeg forstår ikke noget, vent lidt.
Ifølge dagbogen dør barnet som 32-årig.
Men det er ikke sket endnu, men det sker i øjeblikket.
Ifølge dagbogen er manden meget ældre.
Hvad hvis kvinden ikke er lærer, men hun er ved at lære at skrive?
Du skal ikke anstrenge dig.
Men mor...
Indtil såret er helet, bør du ikke skrive eller farve.
Men det gør ikke ondt mere.
Skat...
Din far er her.
- Min far? Lad os se. - Din far!
Min far!
- Far, hej! - Skat.
- Jeg fandt den derude. - Hvor underligt.
Ja, hjælp mig med døren, tak.
- Godt. - Ellers kommer uglerne ind.
Det er en gave fra Mariana og mig. Sig tak.
Hvor pænt.
Godt, at du kan lide den.
Ja. Se, mor!
Og der er masser af plads. Tøjdyr, farver...
- Legetøj, sløjfer. - Olga.
- Åbn den. - Se, mor.
Der er masser af ting...
Genkender du nogen af disse ting?
Er du sikker?
Dødstidspunkt kl. 2.48
- Er Vera hjemme? - Ja.
- Okay. - Hun er ovenpå.
Hvad skete der?
Martín er død.
Vera dræbte ham.
Hvornår...
Hvornår blev hun til det her?
Hvad har jeg gjort?
- Hvad har jeg gjort galt? - Intet.
Du har intet gjort galt.
Han led i fire dage.
I fire dage.
Hun tænkte ikke engang på at stoppe.
Vera har ikke gjort noget.
Men det vil hun.
Den Vera, jeg ser i terapi, er ikke den kvinde.
Din datter er ikke morder.
Hun er en otteårig, der lærer at håndtere sine følelser.
Og det er godt, vi ved det.
Hvorfor?
Fordi vi kan hjælpe hende.
Hvordan?
På et tidspunkt, ved et tilfælde,
vil Vera forårsage nogens død.
Og det er problemet.
Fordi hun vil blive besat.
Vi kan forhindre det.
Vi må finde ud af,
hvem hun dræber og hvornår.
Når den oprindelige rystelse sker.
Den rystelse, der udløser det hele.
Hvad hvis det første offer var hunden?
Nej, hun dræbte en person.
En voksen, der var tæt på hende.
Det tilfældige dødsfald
var i hendes tidlige år, da hun var barn.
Hun følte ikke trang til at dræbe.
Det morderinstinkt, der gennemsyrer hele teksten,
stammer andre steder fra.
Jeg forstår ingenting.
Nogen forsøgte at dræbe hende.
Og det udløser den sadistiske opførsel i hende.
Hvem vil dræbe hende?
Sker det i hendes barndom eller i voksenlivet?
Det sker efter hendes første offer, men omkring den tid.
Det er på samme alder. Hun er stadig en pige.
Jeg beklager,
men jeg er nødt til at gå.
Ja.
- Tak, Andrea. - Tak.
Og Carlos, vær forsigtig med, hvad du laver, ikke?
- Ja. - Farvel.
Tak, Andrea.
Det er chokerende, det er problemet.
Men det er rigtig fedt.
Jeg har ikke tabt den.
Jeg taber den.
En voksen tæt på.
Det første dødsfald
var i en tidlig alder,
da hun var barn.
Og hvem er de?
Ham til højre er min far.
- Din far? - Min far.
Hvorfor er han så lille?
Se, han er normal på den her.
Jeg er vild med den.
- Hej, Verita. - Sig det.
Og hvem er pigen?
Det er ikke en pige, men Mariana.
Hvad er der?
Hvad skal jeg gøre for ikke at tage tilbage til det hus?
Min lille skat.
Ingenting.
Du behøver ikke gøre noget. Hører du?
Ved nogen. Nogensinde.
Mor?
Må jeg sove hos dig?
Ja, skat. Kom.
Kom.
Ja. Der er gået seks dage.
Hun var syg, så hun var ikke i skole.
Nej, jeg vækker hende ikke, fordi du vil tale med hende.
Víctor...
Hallo?
Vera?
Vera, kan du høre mig?
Det er din mor.
Skat, jeg vil hjælpe dig.
Men jeg må vide, hvad der skete.
Hvad er "rystelsen"?
Hvor jeg er, er det ikke sket. Jeg kan hjælpe dig.
Kan du høre mig, skat?
Du må fortælle mig, hvem der vil dræbe dig.
Vera!
Nej!
Vera!
- Stop! - Luk op!
Skat. Det er forbi.
Var det mig, der gjorde det?
Forsigtig.
Færdig.
Så Tyskland, Berlin.
Frankrig, Paris.
Danmark, København.
Sverige...
Hr. Víctor er her med nogen.
Mor, hvad hedder Sveriges hovedstad?
Ja, luk ham ind, Pedro.
Hvem er det?
Mor, hvad hedder Sveriges hovedstad?
Sveriges hovedstad?
- Hvad hedder Sveriges hovedstad? - Aner det ikke.
Stockholm.
- Hej. - Hej, er du okay?
- Ja. - Hej, Olga.
Hvad laver du her?
- Jeg vil se min datter. - Vi er bekymrede, vi vil tale.
- Vi er okay. - Må jeg komme ind?
- Ja, øh, ja. - Undskyld...
Døren sad fast.
Hvor er Vera?
Olga, er du okay?
Jeg er ok.
Hvor er Vera?
Vera?
Elskede?
Vera?
Hej, skat.
Vera, gå op på værelset!
Hvad er der sket?
Ikke noget.
- Hvad har du gjort? - Ingenting.
Hvorfor har hun mærker i ansigtet?
Victor, vær nu rolig.
Du har lige mistet din datter.
Hvad sker der?
Vera går ikke i terapi, du tager ikke telefonen.
Vi har ikke hørt fra dig i halvanden uge.
- Hvad laver du her? - Tager mig af hende!
Hvad laver du her? I mit hus, med Víctor?
Du risikerer din forældremyndighed.
- Hvad laver du? - Jeg kan ikke være væk fra hende.
Det, der står i dagbogen, sker.
Hun skal ikke være alene.
Og jeg er alene i det her.
Du er ikke alene.
Jeg er her. Lad mig hjælpe.
Slap af.
Det var ikke med vilje.
Den anden kvinde var her. Jeg åbnede døren for hårdt.
Men så Vera hende?
Så hun voksne Vera?
Nej.
Så du hende igen?
Nej, hun gik.
Men jeg tror, hun er vred.
Kisten er tom. Der er intet i den.
Olga.
Du må lade Vera tage med sin far.
Nej, Carlos. Vera kan ikke tage med sin far.
Vera hader Mariana.
Mariana er første offer.
Du isolerer Vera fra omverdenen.
Det er sygt og farligt.
- Kan du ikke se det? - Hører du ikke efter?
Vera er kun i sikkerhed hos mig.
Hvis hun går med Mariana...
- Hun er otte. - Det står der i bogen.
Det siger grafologen, din ven.
- Øreringene, for fanden. - Nej.
Mariana er ikke nævnt nogen steder.
Godeftermiddag, frue. Víctor er her med to politibetjente.
Det er en fejl.
Det er en fejl, og I vil alle fortryde det.
Jeg gør min datter klar.
Det skal nok gå, skat.
Mariana og din far passer godt på dig.
Men jeg vil være hos dig.
Det ved jeg godt, skat.
Men hvis du opfører dig pænt, må du snart komme tilbage.
Vera?
Skat, gør ikke noget forkert.
Okay? Opfør dig pænt.
Så er du tilbage om to dage.
Okay?
Lov mig det.
Lov mig det!
Men vi skal have orden.
Vi må finde en løsning.
Vera!
Skal jeg komme med politiet eller hvad?
Jeg kommer nu.
Her.
Ángela gav mig billetter til akvariet.
Vi kan tage derhen i morgen.
Mariana, stop. Du er ikke min ven.
Du er Víctors kæreste.
Víctor?
Er jeg ikke engang din far mere?
Vera, du var ikke syg, vel?
Jeg forstår, din mor lyver for mig.
Men at du lyver for mig?
Det gør ondt.
Víctor, hold op.
Du lyver også altid for mig.
Men jeg tvinger dig ikke til noget.
Jeg går på værelset.
- Nej, spis op. - Nej.
Lad hende gå.
"Alt rystede.
"Hvor jeg boede, med hvem, hvordan."
At de tog hende, var rystelsen.
Victor skal vide det.
- Vi må vise ham det her. - Carlos.
Du forstår det ikke, det er allerede sket.
Hvad laver du? Du har lige taget én.
De virker ikke.
- Hvad mener du, hvor mange tog du? - Fire.
Har du noget mælk?
- Olga. - Mælk?
Her.
Du skal drikke det her.
Nej, Carlos.
- Det behøves ikke. - Jo.
Du skal drikke det. Du skal kaste op.
Jeg ville hente dig.
Okay.
Kom.
Ryster det?
Ja.
- Lad os gå. - Pigen.
Min datter.
Nej, Vera.
Kom her, nej.
Lad være med at låse døren, skat. Luk op.
Kom nu. Jorden ryster. Det er ikke en leg.
Luk op, Vera.
Forsigtig. Det er slut.
Det er slut.
- Godt. - Rystelsen.
Rystelsen.
Jordskælvet er rystelsen.
Jeg mister min datter i dag.
Hvad skete der, skat. Kan du ikke sove?
Vil du have nogle dråber?
Giv mig et knus i stedet.
Fint.
Lad os se engang.
Godaften, hvad er der i vejen?
Der var et jordskred på grund af jordskælvet, vejen er lukket.
Hvor længe tager det?
Omkring to timer, tror jeg.
- To timer? - Vi gør vores bedste.
Hvad?
Vera?
- Vera? - Vera!
Vera, skat.
Er du okay, skat?
Er du okay? Hvad er der sket, skat?
Havde du mareridt?
Det er okay, skat.
Hvad laver du?
- Lås dig inde, indtil jeg siger til. - Hvad skete der?
Hvad er der galt, skat?
Hvad laver du med saksen?
Gå ind på dit værelse, indtil jeg siger til.
- Nej. - Kom ikke ud, før jeg siger til.
Ind med dig.
Så, Vera, nu!
Gå ind på værelset.
- Det er slut! - Det gør ondt!
Hvad mener du? Hvad har du gang i?
Hvad lavede du? Du skræmmer mig.
- Her. - Vent på mig.
Her.
Vent på mig.
Hvad lavede du med den saks?
Fortæl mig, hvad du lavede med saksen.
Du skræmmer mig.
- Jeg vil med mor. - Nej.
Det kommer ikke til at ske.
Du bestemmer ikke!
Hvad er der sket?
Gud.
Frue, De er nødt til at gå.
Hvad er hendes blodtryk?
Slap af.
Olga.
Du skal vide, at Vera ikke kan tage med dig.
Kan du komme med mig? Jeg skal have dit udsagn.
Ja.
Må jeg få noget vand, tak?
Vand. Jeg bliver svimmel.
Kom.
Sæt dig i bilen.
Sæt dig ind.
Jeg behøver ikke tage tilbage til det hus mere, vel?
Ved du, hvad der skete med din far, Vera?
Vera, din far er død.
Er du ligeglad?
Prøvede du at dræbe mig?
Tekster af: Anders Langhoff
Kreativ supervisor Emil Tolstrup