Nelsone.
Nechoď daleko, Vero.
Neboj.
Nelsone.
Vero?
Vero, zlatíčko.
Už nenaříká.
Pohrajeme si s Nelsonem?
Vero?
Nemám štěně.
A už mu neříkejte Nelson, prosím.
Dobře.
Takže...
Zlatíčko, snídaně je hotová.
Sbalila sis všechny věci do školy?
Ano, mám všechno.
Co je k snídani?
Deník
Vero, tvoje věci!
Ani sis nevzala batoh.
Promiň.
Neotvírej ledničku, když blikají světla.
Včera jsme si to říkaly.
Ale já mám hlad!
Co chceš uvařit?
Pizzu.
Pizzu?
Dva večery po sobě? Na to zapomeň.
Tak dobře, pizzu a salát.
Pizza, salát, vana a žádný mobil,
nebo salát, mobil, vana a žádná pizza?
Radši tu pizzu.
Chytrá holka.
- Tak se běž vykoupat. - Dobře.
Ahoj, Víctore.
- Zavolej na mě, až budeš hotová. - Ano, mami.
Snažila jsem se ti dovolat,
abych ti řekla, jak se Veře daří na sezeních.
Podle Carlose dělá pokroky.
Mluví mnohem víc a dobře se přizpůsobuje novému životu.
Nový dům se jí líbí, tak z toho mám radost.
Ale...
Ale tohle už víš. Pořád má problém s Marianou.
Nevychází s ní.
Nemusím tě o to snad ani prosit, ale...
Pečuj o svůj vztah s Verou, ano?
A zavolej Carlosovi, ať postupujeme jednotně.
Co ještě?
Už nic.
Měj se.
Hotovo, mami!
VÍCTOR Nemám čas, zavolám později.
Zmínila se o tom psovi?
Kolik sezení zbývá?
Volím třetí možnost.
- Víš, jaká to je? - Ne.
Miluju tě
nekonečně moc.
- Nekonečně? - Nekonečně.
Co kdybychom šly spát
a velryby nechaly na zítřek?
Platí?
Dobrou noc.
Vero.
Vero, vrať se do postele, prosím.
Vero?
Já to chápu, Majo,
ale ta truhla není naše.
Předchozí majitelé na ni asi zapomněli.
Ale až to zjistí, budou ji chtít zpátky.
Dobře, zavolejte mi. Díky.
Ještě jedna věc, ta světla pořád blikají.
Můžete sem někoho poslat?
Díky.
Nashle.
Paní, je tu pan Víctor.
Ano, Pedro. Pusťte ho dál.
Dobře, paní.
Díky.
Zlatíčko!
Tatínek je tady!
Vero?
Ahoj.
Sbalila jsem jí oblečení a dvě pyžama.
I Fantiho?
- Fanti. - Fanti.
A jo, Fanti. Vero!
Nechceme opakovat scénu z minulého týdne.
To ne, už ho nese.
- Tatínku! - Miláčku!
Pojď sem.
- Pojď sem. - Hned.
Podívej, co jsem ti nakreslila.
- Pro mě? - Ano.
Zlatíčko, to je nádhera. Děkuju.
Jsi připravená na úžasný víkend?
Ano, jako nikdy.
Jo? Tak dobře, nejdřív...
Koně.
Nejdřív doděláme tvůj pokojíček.
Dobře, ale jen my dva.
Ano, a Mariana nám trochu pomůže.
Mariana...
Tak to radši nepůjdu.
- Cože? - Zůstanu u maminky.
Nezapomeň na naši dohodu.
Ale mami, my se takhle dohodli!
Říkals, že budeme o víkendu sami
a že se půjdeme podívat na koně.
- Proč mi lžeš? - Plány se někdy mění.
Plány se mění, zlatíčko.
A moudrým lidem změna plánu nevadí, že jo?
Tak pojď, miláčku.
Užij si to.
Víš co? Večer můžeš vybrat film
a já mezitím udělám popcorn.
- Dobře? - Hele...
Nutíš je, aby byly všude spolu. Nemůžeš být jeden den bez Mariany?
Hlavně jí nelži.
Já jí nelžu.
A nezapomeň zavolat Carlosovi.
Zavolám...
až budu moct.
Rozluč se s maminkou.
Řekni: „Ahoj, mami.“
Haló?
Už víte, komu patří?
Někoho přece musí být.
Ano,
tak to udělám.
Nashle.
Léky zvyšují při mučení práh bolesti.
Překvapuje mě odolnost způsobená strachem ze smrti.
Znám ten pohled, když člověk ztratí kontrolu.
9. TÝDEN ZÁVĚREČNÁ FÁZE
Závěrečná fáze
Jejich mysl odolává, ale tělo nikoli
Čas smrti! 3:34 ráno.
Ano?
Všechno je v pořádku.
Co prosím?
Nemůžeš se srovnávat s osmiletou holkou.
Co se stalo? Jak jí je?
Ahoj, je v pořádku.
- A její ruka? - Nic to není.
Doktor ji zašívá.
- Byl to čistý řez. - Čistý řez?
Ano, moc mě to mrzí.
Byla to jen vteřinka.
Otočila jsem se do lednice a když jsem se otočila zpátky...
Cože? Ona nebyla s tebou?
Ne, nebyla.
Byla se mnou, protože jsme spolu chtěly uvařit oběd.
- Nože jsem uklidila. - Všechny ne.
Podívej, Olgo.
- Právě ti řekla, že je uklidila. - Promiň.
Doneseš nám vodu?
Klid, nehody se stávají.
Se mnou si taky párkrát ublížila.
To jo, ale natolik, že skončila v nemocnici?
Ne, tolik ne.
Jak se to stalo?
Upřímně vůbec netuším.
Nechápu to.
Chystala jsem se začít vařit
a ona mi řekla, že chce nakrájet cibuli.
Řekla jsem jí, že nemůže, že to je nebezpečné a aby nůž položila.
Ona to neudělala?
Ne.
Šla jsem k ní, vzala jí ho, dala do šuplíku
a otočila se k lednici...
A když jsem se otočila zpátky,
byla už pořezaná.
Takže si ho vzala a řízla se?
Jen tak?
Vera Rodríguez Chavarríaová.
Udělala to schválně?
Nevím.
Ne, určitě ne.
Samozřejmě, že ne.
- Dobré odpoledne, jsem doktor Mendiola. - Dobrý den.
Pojďte se mnou, prosím.
Děti bývají hodně neposedné a netrpělivé,
ale je důležité, aby tu ruku nezatěžovala.
Žádné psaní ani kreslení. Zkuste, ať jí levačkou.
Za tři dny běžte na kontrolu k jejímu doktorovi, ano?
Dobře.
- Děkuji. - Ne, já děkuji. Omluvte mě.
Bude chtít jít se mnou a nemůže.
- Nemůže jít domů. - Proč ne?
Hrozně to tam smrdí. Nedoopravila jsem únik plynu,
protože jsem musela do nemocnice...
Nikdo mi teď určitě nepomůže.
Já ti můžu pomoct.
Co potřebuješ?
No...
Místo na přespání.
Můžeš zůstat u nás, jestli chceš.
To není problém.
Já můžu jít k Brendě, pořád u ní mám nějaké věci.
- Určitě? - Ano.
Potřebuju si odpočinout.
- Ano, ale... - A ty taky.
Prospěje to nám všem.
Zítra ti přinesu snídani.
- Ahoj, Olgo. - Ahoj.
Ona u tebe bydlí?
Vážně?
Řeknu ti to později, ano?
Tady máš vodu.
Tenhle je bez sýra.
- Vážně? - Hlídám si váhu.
- Ty si hlídáš váhu? Proč? - Ano.
A tenhle? Sova patří sem.
To není pravda.
Vero, Víctore!
Zlatíčko, nezatěžuj tu ruku. Ošklivě ses řízla.
- Ale nebolí to. - Dokud to nezačne.
Jak ses řízla?
Miláčku, běž do obýváku a vyber film.
- Hned přijdeme, ano? - Dobře.
Co to děláš?
A co děláš ty?
Mluvím s ní.
Proč?
Co jako „proč“?
Proč s ní chceš mluvit?
Prochází si nějakým obdobím a nechce se svěřovat.
Copak to nevidíš?
Nechce mluvit.
A přesto chodí pondělky k terapeutovi,
protože na tom trváš. Dobře, to stačí.
Jestli nechce mluvit, nevadí.
Jak ti to nemůže vadit, když se sama řízla?
O nic nejde, byla to nehoda.
Co když to nebyla nehoda?
Víctore, nebyl jsi u toho. Nevíš, co se stalo.
Bude mít trauma z toho,
že musí mluvit s tebou, se mnou i s psychologem.
Dost, to stačí.
To s tím psem nebyla nehoda.
A tehdy s nikým nemluvila.
Víš, co udělám?
Až se příště něco stane, neřeknu ti to.
Hlavně ať se to už neopakuje.
PARANORMÁLNÍ JEVY
PARANORMÁLNÍ
Prosím.
Díky.
Ty už nebudeš jíst?
Ne, musím opravit ten únik plynu.
Půjdu s tebou.
Ne, zlatíčko. Zůstaň u tatínka.
- Ahoj. - Ne, půjdu s tebou.
Zlatíčko, zůstaneš tu s tatínkem, ano?
Ty už odcházíš?
Ano, vypadá to dobře.
- Co to je? - Ochutnej tu dobrotu.
Ahoj.
Zůstane u tebe, dokud nezavolám, ano?
- Dokud mi nezavoláš? - Dám vědět, až to bude opravené.
- Ona nechce. - Víctore, prosím.
- Ona nechce. - Prosím.
- Díky za ten chleba, Mariano. - Není zač.
- Čau. - Měj se hezky.
Ahoj.
Všechno v pořádku?
Ne.
Upřímně nevím, koho požádat o pomoc.
Pojď se mnou prosím dovnitř.
Nevěříš mi.
Ne, že bych ti nevěřil.
Říkala jsi, že je jedna u popelnic, ale není tam.
Museli ji odvézt popeláři.
Dobře, ano.
Je těžké tomu uvěřit.
Nechápu to, ale jsme tady. Pojďme nahoru.
Točí se ti hlava?
- Trochu. - Pojď se napít vody.
Ne, počkej.
- Jak je to sakra možné? - Nevím.
Přísahám, že nevím.
Co je uvnitř?
Spousta věcí.
Zápisníky, plánky, osobní věci.
Osobní? Čí?
Ta truhla náhodou není ničí.
Určitě tu nic nebylo, když jsme se sem nastěhovaly.
Chvíli jsem si nebyla jistá, ale přísahám, že tu nic nebylo.
- Carlosi. - Co to bylo?
- Slyšel jsi to? - Co?
Martín Muñoz Araujo.
Oběť v tomto deníku.
- Věk? - Třicet dva.
Taky nic.
Jako by ty oběti nikdy neexistovaly.
Na internetu o nich nic není.
Myslíš, že je to všechno pravé?
Že všichni ti lidé byli zavražděni?
Podívej.
„3:49, ztrácejí vědomí.
„Zvýšení dávky na 200.
„4:14, začínají mít záchvaty.
„Čas smrti: 6:35.“
Na výmysl je to příliš podrobné, nemyslíš?
Jestli to ten někdo neudělal a nikoho nezabil, pak rozhodně chtěl.
Myslím, že to není smyšlené.
A hodně tu píše o své minulosti.
Zejména o nějakých otřesech.
„Všechno se třáslo.
„Místo pobytu, s kým, jak.
„Můj život nebyl můj a byli varováni. Já nelžu.
„Byl potřeba pořádek, řešení.
„Moje prosby ale nebyly vyslyšeny.
„Bylo potřeba vzít věci do vlastních rukou.
„Ty otřesy všechno jen potvrdily.
„Bylo potřeba převzít kontrolu.
„Zapříčinit něčí smrt naštěstí není vždy vražda.“
Utratila jsem za tenhle dům všechny úspory, sakra.
Co si teď počnu?
Můžu se podívat?
- Dáš si kávu? - Ano, děkuji.
Myslel jsem...
Rád bych ty zápisníky ukázal jedné známé.
Vlastně je to moje bývalá učitelka.
Je grafoložka.
A?
Nevím.
Napadlo mě, že když identifikujeme autora, budeme vědět, co dělat.
Netušíš, kolik detailů může kaligrafie odhalit.
Nevím, nejsem si jistá.
Nemusím jí prozrazovat detaily.
Ani jí nemusím říkat, odkud je mám.
Podívej, je rádkyně. Může nám dát pár tipů...
Nevím, úhel pohledu.
Paní, je tu pan Víctor.
Sakra, je tu Víctor s mojí dcerou.
Cože?
Ta truhla.
Musíme ji schovat.
Pusťte je dovnitř.
Pomoz mi ji schovat.
Co je?
Měla bys schovat spíš mě.
Víctor a Vera by mě asi neměli vidět ve vaší kuchyni...
Postarej se o tu truhlu.
Olgo, nepouštěj Víctora dovnitř.
Maminko!
Verito.
Copak se stalo?
Nemohla jsi zvednout telefon?
- Nevnímala jsem ho. - To vidím.
Copak tady děláš?
Chtěla jsem být s tebou.
Je složité starat se o vlastní dceru?
Jak se jmenuje ten únik plynu?
Nijak.
Nechci ti kazit plány, ale zvedej telefon.
Ne, takhle to není.
Má tě omotaného kolem prstu. Dej mi to.
Pozdravuj ode mě únik plynu.
Vero, zlatíčko, musím ti něco říct.
Ty s ním chodíš?
- Ne, jistěže ne. - Ne, zlatíčko.
Zavolala jsem mu, protože jsem potřebovala pomoc.
Proč?
Co se ti stalo s rukou?
Nehoda.
Co se jí stalo?
Včera se řízla.
Bydlí spolu.
Aha.
Mami?
Přišel si Carlos prohlédnout moje věci?
Cože?
Přišel se podívat na moje věci?
Ne, zlatíčko. Proč si to myslíš?
Přišel mi pomoct.
S čím?
Aby mi dělal společnost.
Trochu jsem se bála.
Příště můžeš zavolat mně,
abych za tebou přišla.
Postarám se o tebe.
Ne, to já se starám o tebe.
Maminko?
Jsem ospalá, půjdeme už spát?
Tak dobře.
Obejmeš mě?
To víš, že ano.
Ahoj, Víctore.
Tvoje dcera nutně potřebuje něco na hračky.
Dáš jí ten dárek, cos jí slíbil?
Tak jo, ozvi se mi.
Díky.
Dobrý den, Carlosi.
Nakreslila to.
Nechoď daleko, Vero.
Vero, zlatíčko.
Ne!
Hej.
Počkejte, neodjíždějte.
Neodjíždějte. Pomůžu mu.
Pane, odejděte.
- Vážně. - Tati.
- Běže pryč. - Uklidněte se.
- Tati. - Říkám, abyste odešel.
- To zvíře trpí. - Dej mi ho.
Postarám se o něj. Nedávejte ho té holčičce.
Paní, řekněte mu to. Postarám se o něj.
Nebojte.
Už nenaříká.
Vero?
Co kdybys to udělala špatně?
Mohla jsi Nelsonovi ublížit ještě víc.
Udělala jsem to správně.
Nemyslíš, že to mohli udělat správně tvoji rodiče?
Rodiče neudělali nic.
Ten muž řekl, ať ho nenecháváme trpět, ale oni neudělali nic.
Dobře.
Proto jsou tví rodiče na obrázku otočení zády.
Protože neudělali nic.
Udělala bys to, kdyby se na tebe dívali?
Protože to se stalo, když ses řízla.
Nikdo se na tebe nedíval, že?
Mohla za to Mariana.
Neumí se o mě starat.
Proto ses řízla do ruky.
Abys dokázala, že se o tebe neumí starat.
Měl se o mě starat táta, ne ona.
A byla to nehoda.
Chceš si o tom promluvit?
Ne.
Všechno se seběhlo hrozně rychle.
Nikdo z nás nevěděl, co dělat.
Podívej, nejsem žádný soudce,
ale Vera chtěla do náruče zakrvácené štěně, a vy jste jí ho dali.
Víctor jí ho dal.
Dobře, byl to Víctor.
Ale nekritizuju vás.
V tom je ten problém? Že jsme jí předali zodpovědnost?
Ano, svým způsobem.
Vera si teď vytváří vzorce chování, které jí vyhovují nejlépe.
Ano, necháváme ji rozvíjet vlastní identitu.
Ne, tady nejde o její identitu.
Diktuje si podmínky a všichni ji poslouchají.
Neví, že se mýlí. Logicky, protože jí nikdo neodporuje.
Nemůžu jí říct, že se mýlí, když to tak není.
Můžeš, když si vezme nůž.
Podívej.
Váš rozvod otevírá trhlinu, kde Vera může převzít kontrolu.
A není to zrovna v nejvhodnější dobu.
Můžeš to vysvětlit Víctorovi?
Pojď, tudy.
Takže všichni byli zavražděni?
Evidentně ano.
Vysvětlím vám to.
Alicia Kleinbergová a Emmanuel Argüello už jsou po smrti.
Martín Muñoz je teprve vystaven mučení.
Ještě není mrtvý.
Ale je tu další oběť.
Někdo z dávné minulosti pisatele
nebo z jeho blízkých známých.
Ale bylo to nejspíš neúmyslné nebo prostá nehoda.
Nebo jen improvizace.
Tato žena je posedlá utrpením.
Má v sobě všechno.
Je v ní bolest, smutek i úzkost.
Moment, ona je to žena?
Ano, je to žena.
Je jí asi čtyřicet let.
Vede tajný život. Musí se hodně krotit,
ale dokonale zapadá do společnosti.
Rozumíte mi?
Ano, snaží se vypadat normálně.
Ale není.
Taková je.
Tento zápisník je její nejupřímnější projev.
Můžeme zjistit, kdo to je?
Ne, to se tu nepíše.
Ale můžete začít hledat
ženu s tělesným postižením.
Protože propisku drží poněkud zvláštním způsobem.
Nějak takto.
Myslíte, že ji můžeme najít?
Rozhodně.
Tyto zápisníky jsou napsané poměrně nedávno.
Co prosím? Nejsou z dávné doby?
Ne, jsou poměrně nové.
Učí se psát?
Ne, je dospělá.
Je to učitelka základní školy.
Učí na základní škole?
Jak je na tom se znalostmi?
Možná jich zabila víc, než jsme mysleli.
- Pamatuješ na ten případ v Guadalajaře? - Omluvte mě.
Omluv mě, pardon.
Jsi v pořádku?
Musí jít k tátovi.
Aspoň pro dnešek. Nemůže u mě zůstat, ale...
Co mu mám říct? Aby si ji vzal? Jen tak?
Sakra, bude mě nenávidět.
Počkej, napíšu Víctorovi.
Požádám ho, aby ji vyzvedl ze školy a zítra ti ji zavezl.
A je to.
Žije se mnou a Verou vrah?
Ne tak úplně.
Vždyť jsi to právě slyšel, ne?
Pořád ty deníky píše.
V mém domě se dějí divné věci a ta truhla tam pořád je.
Přivedla jsem dceru do domu vraha?
Neber si víc než dva denně.
Po dvanácti hodinách.
Dobře.
Nechceš si dát horkou koupel?
Zkus si odpočinout, pomůže to.
Děkuji, Carlosi.
Olgo, co se stalo?
Je tamhle.
Je uvnitř.
Je tamhle, v mé ložnici.
Je v ložnici...
Stav manické psychózy, do kterého se Martín musí dostat,
nastane v příštích 72 hodinách.
Olgo?
Co to děláš? Co se děje?
Připisuje do zápisníku další poznámky o Martínovi.
Konečně se v něm vidím, v hrůze toho pohledu...
Je tady.
Zabíjí Martína Muñoze Arauja přímo tady.
Carlosi, píše se o tom v deníku.
Jeho životní funkce začínají slábnout.
Vydrž.
Viděla jsem ji, Carlosi.
Sakra, ta rána je velmi hluboká.
Budeš muset k doktorovi.
Přísahám, že jsem ji viděla.
- Podívej... - Viděla jsem ji v ložnici, přísahám.
Neříkám, že ne.
Ale nevěříš mi.
Nepochybuji o tobě, ale dal jsem ti silné léky.
Podívej se na mě.
Tohle jsem já.
Ten deník to věděl.
Věděl, že budu mít ránu v obočí.
Nebo to způsobil.
Nevím, co na to říct. Netuším.
Chtěla bych najít Martína Muñoze.
Co myslíš, že zjistíme?
Nevím, stopu?
Rodinu, známé?
Cokoliv.
Dobrý den.
- Jak se máte? - Zdravím.
- Dobré odpoledne. - Ahoj, maličká.
Přejete si?
Jsme z živnostenského úřadu.
Hledáme majitele, Martína Muñoze Arauju.
Koho?
Já jsem María Araujová, majitelka restaurace.
Kdo že jste?
Jsme z živnostenského úřadu a...
Vy jste Araujová?
Hledáme pana Martína.
Martíne,
- běž si na chvíli hrát se židlemi, ano? - Dobře.
On je Martín?
Poslal vás můj exmanžel, že?
Moment, prosím.
To dítě je Martín?
Ten šmejd to nevzdává.
Juane!
V pořádku, jsme na odchodu.
Paní?
Pojďte.
Co se to děje, Carlosi?
Je to jen žert.
Že ano?
Ničemu nerozumím. Počkat.
V deníku se píše, že dítě zemře ve 32 letech.
Ještě k tomu nedošlo, ale děje se to právě teď.
Podle deníku je ten muž mnohem starší.
Co když ta žena není učitelka, ale učí se psát?
Nezatěžuj tu ruku, zlatíčko.
Ale, mami...
Dokud se ta rána nezahojí, neměla bys psát ani kreslit.
Ale už to nebolí.
Zlatíčko...
Je tu tatínek.
- Tatínek? Honem. - Tatínek!
Tatínek!
- Tati, ahoj! - Miláčku.
- Páni, tohle jsem našel venku. - Zvláštní.
Ano. Zavři za mnou, prosím.
- Dobře. - Nebo sem vletí sovy.
Je to dárek od Mariany a ode mě, poděkuj.
Ta je krásná.
Líbí se ti? To jsem moc rád.
Ano. Podívej, mami!
A je v ní spoustu místa na plyšáky, pastelky...
- Hračky, mašle. - Olgo.
- Otevři ji. - Podívej, mami.
Vejde se sem spoustu věcí...
Poznáváš něco z toho?
Určitě?
Čas smrti 2:48
- Je tu Vera? - Ano.
- Dobře. - Je nahoře.
Co se stalo?
Martín zemřel.
Vera ho zabila.
Kdy...
Kdy se z ní tohle stalo?
Co jsem udělala špatně?
- Carlosi, co jsem udělala špatně? - Nic.
Nic jsi neudělala špatně.
Čtyři dny hrozně trpěl.
Čtyři dny.
Vůbec ji nenapadlo přestat.
Vera nic neudělala.
Ale udělá.
Vera, kterou vídám na terapii, není tato žena.
Tvoje dcera není vrah.
Je to osmiletá dívka, která se učí zvládat své emoce.
A je dobře, že to víme.
Proč je to dobře?
Protože jí můžeme pomoct.
Jak?
V určitém okamžiku, omylem nebo náhodou,
Vera zapříčiní něčí smrt.
A to je ten problém,
protože tím bude posedlá.
Ale můžeme tomu zabránit.
Musíme zjistit,
koho zabije a kdy.
Kdy dojde k těm otřesům.
Otřesům, které to všechno spustí.
Co když byl její první obětí ten pes?
Ne, zabila člověka.
Blízkého dospělého.
K té náhodné smrti
došlo v jejím raném věku, když byla ještě dítě.
Ale ani pak necítila potřebu zabíjet.
Zabijácký instinkt, který prostupuje celým textem,
vzešel odjinud.
Ničemu nerozumím.
Někdo se ji pokusil zabít.
A to v ní vyvolalo sadistické chování.
Ale kdo se ji pokusí zabít?
Přihodí se jí to ještě jako dítěti, nebo až v dospělosti?
Stane se to po první oběti, ale zhruba v té době.
Zhruba ve stejném věku. Pořád bude ještě holčička.
Moc mě to mrzí,
ale už musím jít.
Jistě.
- Ano. Děkuji, Andreo. - Děkuji.
Carlosi, buď opatrný, ano?
- Neboj. - Nashle.
Díky, Andreo.
Je to těžké, to je ten problém.
Ale je to fakt super.
Ještě mi to nespadlo.
Spadne mi to.
Blízkého dospělého.
K první smrti
došlo v jejím raném věku,
když byla ještě dítě.
Kdo to je?
Tamhleto je tatínek.
- Tatínek? - Tatínek.
Proč je tak malý?
Podívej, tady je normální.
Nádhera.
- Verito? - Ano?
Kdo je tahle dívka?
To není dívka, ale Mariana.
Copak je?
Co musím udělat, abych už do toho domu nemusela?
Ty můj andílku.
Nic.
Nemusíš udělat nic, rozumíš?
Nikomu, nikdy.
Maminko?
Můžu spát s tebou?
Ano, zlatíčko. Pojď.
Pojď sem.
Ano, už je to šest dní.
Byla nemocná, proto nechodila do školy.
Ne, nevzbudím ji jen proto, že s ní chceš mluvit.
Víctore...
Haló?
Vero?
Vero, slyšíš mě?
To jsem já, máma.
Zlatíčko, chci ti pomoct.
Ale potřebuju vědět, co se stalo.
Co jsou ty „otřesy“?
Tam, kde jsem, se to ještě nestalo. Můžu ti pomoct.
Zlatíčko, slyšíš mě?
Musíš mi říct, kdo se tě pokusí zabít.
Vero!
Ne!
Vero!
- Přestaň! - Otevři!
Zlatíčko, už je to dobré.
Tohle jsem ti udělala já?
Zlehka.
Hotovo.
Pak Německo, Berlín,
Francie, Paříž,
Dánsko, Kodaň,
Švédsko...
Paní, je tu pan Víctor ještě s někým.
Mami, jaké je hlavní město Švédska?
Ano, Pedro. Pusť ho dovnitř.
Kdo to je?
Mami, jaké je hlavní město Švédska?
Hlavní město Švédska?
- Jo, jaké je hlavní město Švédska? - Nevím.
Stockholm.
- Ahoj. - Ahoj, jsi v pořádku?
- Ano. - Dobrý den, Olgo.
Co tady děláte?
- Přišel jsem za dcerou. - Máme obavy a chceme si popovídat.
- Jsme v pořádku. - Můžu jít dál?
- Jistě. - Ano? S dovolením...
Dveře se zasekly.
Kde je Vera?
Olgo, jsi v pořádku?
Nic mi není.
Kde je Vera? Vero!
Vero?
Miláčku?
Vero?
Ahoj, zlatíčko.
Vero, běž nahoru do pokojíčku!
Co to má na obličeji?
Nic se jí nestalo.
- Cos jí udělala? - Nic.
Proč má na obličeji modřiny?
Uklidněte se, prosím, Víctore.
Právě jsi přišla o dceru.
Co se děje?
Vera nechodí na terapii, nebereš mi telefon.
Už týden a půl ses neozvala.
- Co tady děláš? - Starám se o ni!
Tohle dělám. Co tady chceš? V mém domě, s Víctorem?
Riskuješ, že ti ji vezmou.
- Co to děláš? - Nemůžu od ní odejít, chápeš?
To v tom deníku se děje.
Nemůžu ji opustit.
A jsem na to úplně sama.
Nejsi sama.
Jsem tu s tebou, pomůžu ti.
Uklidni se.
Přísahám, že to nebylo schválně.
Byla tu ta druhá žena a moc jsem zatlačila na dveře.
Viděla ji Vera?
Viděla dospělou Veru?
Ne.
Viděla jsi ji znovu?
Ne, odešla.
Ale mám pocit, že se zlobí.
Truhla je prázdná, nic v ní není.
Olgo.
Musíš Veru předat jejímu otci.
Ne, Carlosi. Vera k němu nemůže jít.
K smrti Marianu nenávidí.
Mariana je její první oběť.
Izoluješ Veru před světem.
To je zvrácené a nebezpečné.
- Ty to nevidíš? - Copak mě neposloucháš?
Vera je v bezpečí jen se mnou.
Když ji pustím k Marianě...
- Je jí osm. - Píše se to v zápisníku.
Říká to ta tvoje známá grafoložka.
- Ty náušnice, zatraceně. - Ne.
O Marianě tam není ani slovo.
Dobré odpoledne, paní. Je tu Víctor se dvěma policisty.
Tohle je chyba.
Tohle je chyba a všichni toho budete litovat.
Půjdu nachystat dceru.
Všechno bude v pořádku, zlatíčko.
Tatínek a Mariana se o tebe dobře postarají.
Ale já chci být s tebou.
Já vím, zlatíčko.
Ale když budeš hodná, brzy se za mnou budeš moct vrátit.
Vero?
Zlatíčko, hlavně nedělej nic špatného.
Ano? Chovej se slušně.
A za dva dny budeš zpátky.
Dobře?
Slib mi to.
Slib mi to!
Ale potřebujeme pořádek.
Musíme hledat řešení.
Vero!
Musím za vámi přijít s policií?
Už jdu.
Tumáš.
Ángela mi dala lístky do akvária.
Můžeme tam zítra zajít. Chceš?
Mariano, přestaň. Nejsi moje kamarádka.
Jsi Víctorova přítelkyně.
Víctorova?
Copak už nejsem tvůj táta?
Vero, tys nebyla nemocná, viď?
Vím, že mi tvoje maminka lže.
Ale abys mi lhala ty?
To vážně bolí.
Víctore, prosím.
Ty mi taky pořád lžeš.
Ale k ničemu tě nenutím.
Jdu do svého pokoje.
- Ne, dojez to. - Ne.
Nech ji.
„Všechno se třáslo.
„Místo pobytu, s kým, jak.“
Ty otřesy byly to, že si ji vzali.
Víctor to musí vědět.
- Musíme mu to ukázat. - Carlosi.
Ty to nechápeš, už se to stalo.
Co to děláš? Už sis jeden vzala.
Nezabírají.
- Jak to myslíš? Kolik sis jich vzala? - Čtyři.
Máš mléko?
- Olgo. - Mléko?
Tady.
Musíš to vypít.
Ne, Carlosi.
- Není to potřeba. - Ale je.
Musíš to vypít, aby ses vyzvracela.
Šel jsem pro tebe.
Dobře.
Pojď.
Cítíš otřesy?
Ano, cítím.
- Pojď. - Ta holka.
Moje dcera.
Ne! Vero!
Pojď sem, ne.
Nezamykej dveře, otevři.
Pojď, je zemětřesení. Tohle není hra.
Otevři, Vero.
Opatrně, už to skončilo.
Už to skončilo.
- Dobře. - Otřesy.
Otřesy.
Zemětřesení jsou ty otřesy.
Dnes přijdu o dceru.
Copak je, miláčku? Nemůžeš spát?
Nechceš nějaké kapky?
Co kdybys mě radši objal?
Jistě.
Zjistím, co se stalo.
Dobrý večer, co se děje?
Kvůli zemětřesení došlo k sesuvu půdy. Silnice je uzavřená.
Jak dlouho to bude trvat?
Asi dvě hodiny.
- Dvě hodiny? - Děláme, co můžeme.
Co je?
Vero?
- Vero? - Vero!
Vero, zlatíčko.
Vero, jsi v pořádku?
Jsi v pořádku? Co se stalo, miláčku?
Noční můra?
To nic, miláčku.
Co to děláš?
- Běž pryč. Zamkni se tu, dokud ti neřeknu. - Co se stalo?
Copak se děje, zlatíčko? Děsíš mě.
Na co máš ty nůžky?
Běž do svého pokoje a nevycházej, dokud ti neřeknu.
- Ne. - Běž a nevycházej, dokud ti neřeknu.
Běž dovnitř.
Okamžitě, Vero!
Okamžitě běž do svého pokoje.
- A dost! - Ubližuješ mi.
Co to povídáš, že ti ubližuju? Co to vyvádíš?
Co to vyvádíš? Děsíš mě.
- Tady. - Počkej na mě.
Tady.
Počkej na mě.
Na co jsi měla ty nůžky?
Řekni mi, na co jsi je měla.
Děsíš mě.
- Chci jít k mamince. - Ne.
Nepustím tě.
Ty mi nemáš co poroučet!
Co se stalo?
Proboha.
Paní, musíte odejít.
Jaký má krevní tlak?
Uklidněte se.
Olgo.
Měla bys vědět, že Vera s tebou domů nemůže.
Můžete jít se mnou? Potřebuju vaši výpověď.
Jistě.
Přinesete mi vodu, prosím?
Vodu, točí se mi hlava.
Pojď.
Nastup si do auta.
Nastup si.
Už se do toho domu nemusím vracet?
Víš, co se stalo tatínkovi, Vero?
Vero, tatínek je mrtvý.
Tobě je to jedno?
Tys mě chtěla zabít?
Překlad titulků: Terkas
Kreativní dohled Vít Bezdíček