Oké.
Bolond kutya szórakozik
Zseniális.
Jól van. Miután beszélt vele, felvázolom neki a lehetőségeket.
Rendben. Nem lesz…
- Dehogy. - Nem?
Ez a munkám.
Egy pillanat!
- Basszus! - Tud beszélni!
- Igen. - Helló!
- Üdv! - Helló!
Amy vagyok.
- Helló! Bocs. - Üdv!
Jó napot!
Most, hogy dr. Pankowitz beszélt önnel, egyeztessünk a hospice-ellátásáról!
Miről?
Dr. Pankowitz nem…
Ó, a csudába!
De gond egy szál se.
Később visszajövök, jó?
Történt némi félreértés, és nem fogok hazudni, elbaltáztam.
Az isten szerelmére, Amy!
- Akkor hajrá! - Szia! Sajnálom, hogy így tudtad meg.
Jó napot!
- Helló, Molly! - Dr. P!
Megjött a gerinccsapolás eredménye,
ami azt mutatja, hogy a rák továbbterjedt a gerincvelő szövetébe és az agyba.
Szóval kudarcot vallott? Öt évet mondott.
- Nem. - Tényleg nem.
Pár hétről vagy hónapról beszélhetünk.
Kaphatna még kemoterápiás kezelést.
Vagy akár… Kurva életbe! Vagy az immunterápia?
Ön dönt.
Nem fog menni.
Oké.
- Jó? - Persze.
Később visszajövök.
Hát, bassza meg, Amy, most már szükségünk van magára.
SZEX MINDHALÁLIG
NEM IS OLYAN ROSSZ EZ
Viszlát, Jerry! És köszönöm!
- Viszlát, Molly! Viszlát, Nikki! - Minden jót!
Jól van.
Isten hozta önöket! Szóljanak, ha bármiben segíthetek!
Szeretnek kirakósozni? Vagy olvasni? Nagyon sok művészeti kellékem van.
A falra is bármit rakhatnak. Csak fúrni nem szabad.
Nem hoztunk magunkkal fúrót a kórházba.
Sok mindent láttam már. Nagyon sok mindent.
Figyelj csak! Itt te irányítasz.
Te mondod meg Amynek, hogy mit és mikor akarsz érezni.
Mit akarok érezni?
Köszönöm!
Én köszönöm!
Másik szobát akarok. Ez nem jó.
Szerintem mindegyik ugyanolyan, de feldobhatjuk kicsit. Kidíszíthetjük.
Azt a festményt tüntessük el! Ki nem állhatom.
Szerintem igazi remekmű,
de mondd csak el, mi nem tetszik neked ezen a csodás festményen!
A halászok.
Nem is, a hajó.
Vagyis inkább a halak. Miért van ennyi hal rajta?
Már-már sértő mennyiségű ez a hal.
- Azt hiszem, hív az anyám. - Nem is csörög a telefonom.
- Tényleg… - Te jó ég!
Honnan tudtad?
- Szupererőm kezd kialakulni. - Elhiszem.
Szia, anya! Hospice-ellátásba kerültem.
Jól van.
Számíthatsz rám. Szólj, ha kellenék! A közelben vagyok.
Hol vagy?
Az előcsarnokban.
Itt a kórházban?
- Igen. - Ebben a kórházban?
Az előcsarnokban vagyok. Hányszor mondjam még el?
Hol máshol lennék?
Kellesz, anya.
- Jó napot! Maga… - Gail vagyok.
Anya!
Kicsikém!
Drágaságom!
Bocsánat! Ez a kisfiú is szeretne játszani egy kicsit a kirakóssal.
Nem.
Hát jó. Megmondom neki.
- Megtartaná magának. - Haldoklik?
Nem. Ahogy te sem.
És én sem. Szóval hagyjuk! Mit szólsz a szókeresőhöz?
Szia, Gail! Csak… a táskámért jöttem.
Az ápoló hoz nekem vendégágyat, hogy itt aludhassak.
De jó, Gail!
Ha szükség lenne rám, a váróteremben leszek, befejezem a kirakósomat.
- Nikki! - Igen?
Amit Mollyért tettél…
Ki gondoskodik a kutyáidról a távollétedben?
Scotty, a szeretőm.
Szeretnéd itt befejezni a kirakósodat?
Ez sajt.
Ez citrom.
- Citrom! Nem, sajt. - Ez napocska.
- Kezdjük új napos kupacot! - Majd én csinálom.
- Rendicsek. Az egeret is csinálod? - Ezer örömmel. Köszönöm!
- Mi történt a hajával? - Miért?
- Történt valami vele? - Igen.
- Te jó ég, mit műveltél velem? - Eskü, nem én voltam.
Elkaphattál valamit.
- Mindig rózsaszín hajat akart. - De nem engedte.
- Szerintem vagány. - Köszönöm!
Míg a papírokat töltögeti,
ki szeretné hallani, mi történik, amikor haldoklunk?
Akkor mondom is.
A halál nem holmi rejtély, vagy orvosi katasztrófa.
Testi folyamat, csakúgy mint a szülés,
a vécézés, a köhögés, vagy az orgazmus.
A testünk tudja, mi a dolga.
Tudja, hogy kell meghalni. Hát nem oltári?
Oké, elmondom, hogy zajlik.
Az utolsó hónapunkban már ki sem kelünk az ágyból.
Sokkal kevesebbet eszünk és iszunk, és sokkal többet alszunk. Gyakori a delírium.
Egyeseknek olyan érzésük támad, mintha az idő valószerűtlenné válna.
Volt mostanában ilyen érzése?
- Igen. - Szóval igen.
Két-három héttel később már a napi teendők sem mennek segítség nélkül.
- De a kedvenc részem a haldoklásban… - Amy!
Tudom, már elbeszélgettek velem a lelkesedésem miatt.
- Visszább kéne vennem. - Nekem most nem segít.
- Folytassam? - Igen, de megfogná a kezem?
A testünk tudja, mi következik, ezért a ketózis állapotába kapcsol.
Csökken az étvágy és a fájdalom,
növekszik az euforikus érzés. Amikor pedig kezdetét veszi az aktív haldoklás…
Mi az az aktív haldoklás?
Régen szent időszakként tekintettek rá, bár a világ egyes részein ma is az.
Olyankor már közel a halál, a testünk pedig elkezd leállni.
Mondjam tovább? Gail?
Ha Molly hallani szeretné, én is meghallgatom.
Gyertek ide!
Én megvagyok itt.
Az aktív haldoklás időszakában már nem vagyunk teljesen magunknál.
Az állkapocsizmaink ellazulnak. Megváltozik a légzésünk.
A torkunkból gurgulázó hang hallatszódhat,
amit a végstádiumú váladékok okoznak.
Hát igen.
Amikor pedig már nagyon közel a halál,
a légzés mély, lassú lélegzetvételek és hosszú szünetek körforgásává válik.
Végül történik egy kilégzés,
amit már nem követ belégzés.
És ennyi.
- Figyi! - Igen?
Majd figyelsz rá, hogy ne legyen nyitva a szám, amikor meghalok?
Persze.
- Csak ne harapj meg! - Miért harapnálak meg?
Nem tudom, miért olyan fontos nekem, de kérlek, mondd, hogy nem harapsz meg!
- Mióta félsz ettől? - Tudom, hülyeség.
Sok inger ér itt. Nincs mitől tartanom.
Ha bármikor túl gyengének érzi magát,
túl nagy fájdalmai vannak, vagy csak elege van,
megkérhet, hogy szedáljam le, de akkor nem lesz magánál.
Szeretnék mindent érezni, amíg csak lehet.
- Rendben. Elfelejtettem az erőre kapást! - Te jó isten!
Az utolsó héten egyesek új erőre kapnak.
Ez egyfajta energialöketet és mentális tisztaságot jelent. Ki kell élvezni.
Ugyanakkor ezáltal egy lépéssel közelebb kerülünk a halálhoz.
Kurvára bejön a lelkesedése, Amy! Maga nem normális, az fix!
Nem tudtam, kíváncsi vagy-e rám.
Őszintén szólva szeretlek megríkatni.
Klassz.
Vannak fájdalmaid?
Igen.
Sok mindent akartam mondani neked, de teljesen leblokkoltam.
Beth terhes.
De jó!
- Igen. - Nagyon jó.
Sok babakönyvet olvasok. Tudtad, hogy az első pár hónapban
amit csak látnak, arról azt gondolják, hogy hozzájuk tartozik? Hát nem érdekes?
Nem tudnak különbséget tenni saját maguk és a világ többi része között.
Tényleg érdekes.
Hát igen. Szerintem is.
Hahó!
Hé, Johnny! Sok a kapás ma, igaz-e?
Fogjuk ki ezt a rohadt sok halat!
- Molly! - Molly!
Molly!
- Molly! - Molly!
Molly!
- Molly! - Molly!
Helló, Molly!
Viszlát, kishaver!
Anya! Ezt nézd!
- Kelj fel, anya! Ébresztő! - Molly! Itt vagyok!
- Molly! - Anya!
- Jó reggelt! - Itt a gyógyszer.
- Jó reggelt! - Megmérjük a vérnyomását.
- Kérem a bal karját! - Molly!
- Nagyon fáj? - Ki kell mennie mosdóba?
Valószerűtlen az idő
Körforgás az egész
De már úgyse sok van hátra
Látomásaim vannak.
Dolgok repülnek le a falról és keringenek a szobában.
- Mintha eltávolodtam volna. - A világtól?
Igen, meg az időtől.
Olyan, mintha minden egyszerre létezne.
Most például veled beszélgetek,
ugyanakkor minden korábbi változatoddal is.
- Mind itt van velem. - Azt a kurva!
A 2009-es énem is itt van, akinek olyan frizurája volt, mint neked?
Igen.
- Nem ijesztő? - Nem.
Látom, mennyire szenved.
- Mit tehetnék? - Lazítson!
Gyakori, hogy valaki megreked, amikor arra várnak, hogy valami megoldódjon,
vagy csak amiatt aggódnak, hogy nagy fájdalmat okoznak a szerettüknek.
Úgy hiszi, aggódik maga miatt?
Nem.
Nem miattam.
Bár a jövőbe láthatnék!
Bár láthatnálak öregen!
Amiatt ne aggódj! Pont olyan lesz, mint amilyennek elképzeled.
„Helló, festőtanfolyamra járok a múzeumba,
a táskámban pedig kiszóródott a mentolos cukorka.
A leheletem zsírkréta szagú,
a fingomnak pedig olyan hangja van, mintha üveggolyókat ejtenének a padlóra.”
Bár ezt is megérhetnéd!
- Noah-nak szóltál már? - Nem, én…
Nem.
Nocsak! Párba álltam valakivel.
Még épp időben.
valaki kedvel TÉGED
Nézzenek oda!
„Mi újság?”
Jókor kérdezed.
Hol voltál te eddig?
Oké.
Ez egy sarok! Királyság!
- Azt én rakom. - Szia!
Szia!
- Te meg mit keresel itt? - Gail hívott.
Molly szeretné, ha játszanék neki. Gail szerint sok klasszikus zenét hallgat.
- Szevasz! - Helló!
- Nem akarlak nyaggatni… - Meglepetésnek szántam.
…de ez már azért sok. Feltörte a telefonomat.
Igen. Az arcával.
- Anya! - Miközben aludtam!
Ugye ez a valóság, és nem csak hallucinálok?
Az volt a mesterterve, hogy megkeresi Noah-t, és újra összehoz minket,
hogy boldoggá tegyen téged. Valami ilyesmi.
Anya!
Azt mondtad, tiszteletben tartod a határokat.
- Nálad, nem Nikkinél. - Ó, te jó ég!
Anyukád szerint aggódsz, hogy egyedül fogsz hagyni engem.
Ha tényleg erről van szó, akkor nincs miért aggódnod.
Minden rendben lesz velem. Most is rendben vagyok.
- Ilyesmire ne is gondolj! Jól vagyok. - Azért remélem, nem annyira jól.
Noah!
Sajnálom, hogy elvettem őt tőled, pont amikor elkezdtétek a közös életeteket.
Én nem sajnálom.
Szeret téged.
Teljes szívéből.
Ezt nem sajnálom.
Szerintem szakíts a barátnőddel.
- Ez az utolsó kívánságom. - Ne szakíts vele! Nem akarom…
Szakíts vele, különben kibaszottul kísérteni foglak álmodban.
- Mi van? - Már szakítottunk.
Oké.
Igen.
- És mikor? - Gail! Tényleg, mikor?
Úgy egy hete.
- De ez nem jelenti azt, hogy… - Persze.
Nem csajozni jöttem a hospice-osztályra. Egyáltalán nem.
Szép nagy hangszered van.
- Te jó ég! - Köszi, Gail!
Kezem közé kapjam?
- Ne! - Nem.
Inkább ne!
Ha menned kell, nem muszáj…
- Vagy várhatsz is itt. - Várok.
Nem…
Nem tudtam, hogy képes vagyok
ennyire szeretni valakit.
De már tudom, hogy képes vagyok rá.
- Jó érzés. - Én is így éreztem Winter születésekor.
Fantasztikus érzés.
Igen.
Mert nem lehetek a része a másik életének a legelejétől kezdve,
de a végén ott leszek mellette.
És a végsőkig szeretni fogom.
Ez csodás, Nikki.
Ez rád is igaz lehet.
Csak mondom.
Okés.
Jöttek értem.
Szívesebben maradnék, de nem kockáztatnám az ötcsillagos értékelésemet.
- Megértem. - Igen, tudom.
Kikísérsz?
Hát itt meg mi folyik?
- Erőre kaptam! - Legalábbis nagyon úgy tűnik.
Milyen a víz, drágám?
Jó.
Kint leszek.
Az ápoló azt mondta, 20 percetek van, aztán egy gazdag ember jön ide szülni.
Rendben.
Azt hittem, jó érzés lesz.
- De csak fáj. - Jaj, drágám!
Azt hiszem, készen állok.
Oké.
Jól van.
Visszamegyek a szobába, és beszélek Amyvel.
Talán kapsz tőle nyugtatót.
Anya…
Tudom.
Már tudom.
Bármit is mondanál,
már tudom.
Nagyon jól bírta a testem.
Igen, nagyon jól.
Itt is van az első dózis.
Enyhíti a fájdalmát, és a légzését is nagyban megkönnyíti.
Tudjátok, hogy őszinte legyek…
nem is olyan rossz ez.
Induljon a banzáj!
Már alig várom.
Annyi programot és utat kellett lemondanom,
csak mert nem éreztem jól magam.
Most pedig olyan útra indulhatok, amin senki mással nem kell osztoznom.
- Pontosan. - Jól van.
Annyira büszke vagyok rád!
És annyira szeretlek!
És annyira hálás vagyok érted!
Te vagy számomra a legfontosabb a világon.
Itt vagyok. Számíthatsz rám.
Baszki!
Köszi, hogy nem haraptál meg!
„A játék véget ért.
Színészeink, mondtam, mind szellemek,
most szétoszoltak a levegőbe, a híg levegőbe,
s mint ez az anyagtalan látomás,
a felhősapkás tornyok, paloták,
a szép templomok, sőt maga a Föld,
föloldódik egyszer, és mint ez a ködből lett maszkabál,
nyomtalan elszáll.
Mert olyan szövetből készültünk, mint az álmok: kis életünket a mély alvás köríti.”
Nem!
Szia!
- Szia! - Bocs a késésért!
- Szia, Winter! Milyen volt a suli? - Szia!
Hogy sikerült a próba?
- Jól. - Igen?
MOLLY KOCHAN ÉLETE ALAPJÁN
BÁRMILYEN EGYEZÉS A VALÓSÁGGAL CSUPÁN DRAMATURGIAI CÉLT SZOLGÁL
A feliratot fordította: Fekete Márk