‫מה אתה עושה פה?‬
‫תחסכי ממני את החרא הזה.‬
‫ההצגה המזוינת שלך נגמרה.‬
‫את מתכוונת להכחיש‬ ‫שהרגת את מונצ'ו ואת בארוסו?‬
‫שלא הפללת אותי במקרי הרצח האלה‬ ‫ושאת מזדיינת עם הבן זונה הזה‬
‫רק כדי שלא ישחררו אותי מהכלא?‬
‫זה לא כמו שזה נראה.‬ ‫-שתוק, בן זונה.‬
‫צ'ארו, גש לעניין.‬
‫- התאונה 2 -‬
‫תנו לי להיכנס!‬ ‫-גברתי, הילד הזה…‬
‫לוסיה! איפה אימא שלך?‬
‫אני אטפל בזה. אלכס, מה קרה?‬
‫איפה אימא שלך?‬ ‫-היא לא נמצאת. מה קרה?‬
‫מה קרה?‬ ‫-אימא בסכנה.‬
‫מה? מה קרה?‬
‫אבא יצא לחפש אותה.‬
‫אני בטוח שהוא יפגע בה, לוסיה.‬ ‫צריך שהשוטרים יעצרו אותו.‬
‫איפה אימא שלך?‬ ‫-היא לא נמצאת.‬
‫תתקשרי אליה, בבקשה.‬
‫כן, מתוקה?‬
‫תני לי לדבר איתו.‬
‫כן.‬ ‫-מה הסיפור עם אימא שלך, אלכס?‬
‫למה לא סמכתי על תחושת הבטן?‬
‫מה חשבת? שאבליג על כל החרא שעשית לי?‬
‫צ'ארו, אני יודעת שפישלתי,‬ ‫אבל אני האימא של הילדים שלך.‬
‫ולמען הבן שלנו שעודנו בחיים, עלינו להילחם.‬
‫אל תדאגי. כבר יש לו משפחה.‬
‫הוא אצלי בבית, עם אחותו.‬
‫אחות?‬
‫צ'ליטה. הבת של צ'ארו.‬
‫הוא אמר שלא יקרה כלום,‬ ‫אבל הוא חמוש והוא לא לבד.‬
‫והאישה הזאת, טמרה.‬
‫את חייבת לעזור לה.‬ ‫-אטפל בזה.‬
‫תישאר עם לוסיה בינתיים.‬
‫כן.‬ ‫-די, דיברת עם אימא שלי. סמוך עליה.‬
‫כן.‬ ‫-הכול יהיה בסדר.‬
‫- שיחה נכנסת מדניאלה -‬
‫שיחתך תועבר…‬
‫אמיליאנו, צדקת.‬
‫אוליסס ולופה נפגשים עם צ'ארו.‬
‫שלח לי את המיקום שלהם.‬
‫ובבקשה אל תלך לשם. זה מסוכן, בסדר?‬
‫לעזאזל.‬
‫צ'ארו, למה אתה מחכה?‬
‫האישה הזאת גנבה לך את כל הכסף,‬ ‫הכניסה אותך לכלא, בגדה בך,‬
‫והיא מזדיינת עם הבחור הזה. תבליג לה על זה?‬
‫צודקת.‬
‫לא, צ'אריטו. אחי…‬
‫אפשר לפתור את זה.‬ ‫-לפתור מה, בן זונה?‬
‫כן. יש לי חבר, שופט.‬
‫דיברתי איתו, בנאדם.‬
‫הוא יבטל לך את האישומים, התיק שלך ייעלם‬
‫ותוכל לחזור לחיים שלך עם אשתך, עם…‬
‫אשתי?‬ ‫-כן.‬
‫זאת שאתה מזיין, אידיוט?‬ ‫-לא!‬
‫אתה מבולבל. זה לא ככה. תניח את האקדח, אחי.‬
‫תניח אותו, אני אעזור לך.‬
‫אתה תעזור לי?‬ ‫-כן, אני נשבע.‬
‫תניח את האקדח.‬ ‫-בסדר.‬
‫צ'ארו!‬
‫מה, לופה?‬
‫עכשיו את מפחדת מהמתים?‬
‫מה נסגר? אתה צריך להרוג את לופה, לא אותו.‬
‫אולי תניחי לי?‬
‫ברצינות?‬
‫אלסידס, הכול נדפק. תזדרז.‬
‫ידעתי שאין לך אומץ.‬
‫המפתחות של הרכב.‬
‫אל תבוא לחפש אותי.‬ ‫-טמרה.‬
‫אני לא אעזור לך שוב.‬
‫צ'ארו, בוא נפתור את זה.‬ ‫-מה לעזאזל את רוצה לפתור, לופה?‬
‫נתתי לך חיים!‬
‫נתתי לך שני ילדים!‬ ‫הוצאתי אותך מבית הזונות!‬
‫ואיך גמלת לי, לופה?‬
‫הזדיינת איתו?‬
‫הזדיינת עם דוויד?‬
‫דאגת שיזרקו אותי לכלא?‬
‫בבקשה. צ'ארו.‬
‫אמרתי לך שאני אזיין את מי שזה לא יהיה‬ ‫שתקע אותי בבור המזדיין הזה של הכלא.‬
‫פשוט לא ציפיתי שזאת תהיי את.‬
‫תסתכל לי בעיניים.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫תסתובבי.‬
‫תסתובבי, לופה!‬
‫היי!‬
‫תן לי את זה, בן זונה.‬
‫אתה לא יודע שזה לא מנומס לרגל‬ ‫אחרי מערכות יחסים של אחרים, אידיוט?‬
‫לקחת לי את המשפחה.‬
‫לקחת לי את הבית.‬
‫את הכבוד של אלכס!‬
‫לקחת את החופש שלי, כלבה.‬
‫תעזוב, מנוול.‬
‫זוזי, לופה!‬
‫זין!‬
‫תנעלי!‬
‫קדימה!‬
‫תחזיק מעמד, בנאדם.‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫לעזאזל.‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫אמבולנס למיקום שאשלח לך.‬
‫צ'ארו ירה באוליסס.‬ ‫-מה?‬
‫תזדרזי. אני לא חושב שהוא ישרוד.‬
‫חכה שאגיע לשם עם תגבורת.‬
‫אמיליאנו?‬
‫זין!‬
‫קדימה. סע לכביש 33, פונסקה.‬
‫מהר!‬
‫תן גז, לעזאזל! הוא יתפוס אותנו!‬
‫בבקשה, עכשיו.‬ ‫-פישלת, לופה.‬
‫בעיות כמוך צריך לעקור מהשורש.‬
‫העניין הוא שאין לך כלום בפנים, לופה.‬
‫אז תהרוג אותי.‬
‫תעשה את זה כבר.‬
‫כדי להיפטר ממך.‬
‫תשחרר אותה.‬
‫זרוק את האקדח, אידיוט.‬
‫הפכת למגפה.‬
‫מבחינת המשפחה שלי, מבחינת המשפחה שלך.‬
‫אתה זה שמגיע לו למות.‬
‫הרסת לי את החיים, בן זונה.‬
‫הרסת לי את המשפחה. הרגת את הבן שלי.‬
‫לא הצלחת אפילו להציל את שלך.‬
‫אתה ואני זה אותו חרא, בן זונה.‬
‫אתה יודע מה ההבדל היחיד?‬
‫לי יש אומץ.‬
‫תפסיק, בבקשה!‬
‫אמיליאנו, תפסיק! בבקשה!‬
‫תלחצי על הפצע.‬
‫אני אלך להזעיק עזרה!‬
‫פישלנו, לופה.‬
‫שלושתנו.‬
‫אלכס, את ואני.‬
‫תראה מה גרמת לי לעשות, צ'ארו.‬
‫זה לא מה שרציתי.‬
‫יש לנו את אלכס,‬
‫אבל אנחנו עומדים בדרכו.‬
‫כמו שאמרת.‬
‫בעיות כמונו…‬
‫צריך לעקור מהשורש.‬
‫אתה ואני תמיד נהיה ביחד, אגוסטין.‬
‫אבל בגיהינום.‬
‫תגידי לאלכס שאני אוהב אותו.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫- משטרה עירונית -‬
‫הלו?‬
‫מה קרה?‬
‫אימא שלי בסדר?‬
‫אני צריכה שתנשום.‬
‫ירו באבא שלך.‬
‫אני כל כך מצטערת. אבא שלך מת.‬
‫הרשויות לא פירטו איך הכול קרה,‬
‫אך אישרו את מותו של אגוסטין מחיאס,‬ ‫המכונה "אל צ'ארו".‬
‫אשתו, גואדלופה ברנקו, מאושפזת,‬
‫ואנחנו עדיין מחכים לעדכונים‬ ‫מהגורמים הרשמיים ומהצוות הרפואי.‬
‫בשידור חי, "נוסיון", קרלה רובלס.‬
‫אז מה נעשה עכשיו, לעזאזל?‬
‫כן, החולצה הזאת ממש חמודה עליך.‬
‫היא הייתה של אחיך הקטן.‬
‫היי, אלוף. היי, מותק שלי.‬ ‫-תראה איזה יפיוף.‬
‫היי, אלוף.‬ ‫-תראה, הם זהים, נכון?‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-תורידי לו את הבגדים עכשיו.‬
‫נולד לנו ילד, לא שיבוט.‬
‫צדקת בתחושת הבטן שלך. שכבתי עם קאייטנה.‬
‫אני מניח שעכשיו השתווינו, כי את עשית‬ ‫את הפשלה הקטנה שלך עם בעלך לשעבר.‬
‫זה מה שאנחנו?‬
‫בתחרות בגידות?‬
‫אני לא יודע אם זה מה שאנחנו.‬ ‫אני אפילו לא יודע אם אנחנו זוג.‬
‫ברנדה, מעולם לא הסתכלתי על אישה אחרת.‬
‫אבל ברנדה שאני אוהב,‬ ‫זאת שאני מאוהב בה בטירוף,‬
‫אני לא יודע איפה היא.‬ ‫אני אפילו לא יודע אם היא מתה עם מתאו.‬
‫אין לך מושג כמה אני מתגעגע אליה.‬
‫לדבר איתה, להביט בעיניה,‬ ‫לגעת בה, לשכב איתה.‬
‫אני ממש מצטערת שאני לא יכולה‬ ‫לספק את הדחפים החרמנים שלך.‬
‫כשהבן שלי מת, גם הגוף שלי מת.‬
‫אתה לא מבין שאני מתביישת‬ ‫להרגיש משהו שהוא לא כאב?‬
‫את תקועה שם כבר שנה,‬
‫ואת לא רוצה לצאת.‬
‫הפסקת ללכת לטיפול.‬
‫את מנסה להפוך את הילד הזה‬ ‫להעתק של הילד שאיבדנו.‬
‫שנינו איבדנו אותו, ברנדה.‬
‫ואני מתחנן בפנייך לאהוב אותי,‬ ‫לבכות איתי, להתקרב אליי.‬
‫אני מתחרט ששכבתי עם קאייטנה, כן,‬
‫אבל אני לא רוצה‬ ‫לבלות את שארית חיי בגעגועים אלייך.‬
‫אני צריך שתחזרי,‬ ‫אפילו אם את שבורה לרסיסים,‬
‫אבל תחזרי, ברנדה, בבקשה.‬
‫איך את מרגישה לגבי המוות של צ'ארו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני מניחה ש…‬
‫הוקל לי, אולי?‬
‫אולי זאת תחילתו של פרק חדש בשבילי, נכון?‬
‫אולי זה לטובה.‬
‫לא יודע, אולי העתיד ייראה לך ברור יותר.‬
‫אולי.‬
‫ילדים קטנים.‬
‫אני אשתיק את זה‬ ‫כדי שלא תצטרך להקשיב לבכי שלהם.‬
‫אני כבר חוזרת.‬
‫מה קרה, חמוד?‬
‫- קרלה רובלס, עיתונאית -‬
‫- הילד שמדבר עם המתים‬ ‫מדהים עיירה שלמה בסונורה. -‬
‫- הילד שטוען שהוא מדבר עם מלאכים -‬
‫זה נפל לו מהפה, זה הכול…‬
‫מה אתה עושה? למה אתה מחטט לי בדברים?‬
‫תסבירי לי מה כתבת על הבת שלי‬ ‫ועל השיחות שלה עם חבר שמת.‬
‫תירגע, זה לא מה שאתה חושב…‬
‫את מנסה לכתוב עוד ספר?‬ ‫את מנסה להשתמש בה או מה?‬
‫ברור שלא. זה לא מה שאתה חושב, פביאן.‬
‫את חושבת שאני מטומטם.‬
‫תמיד ידעתי איזה מין בן אדם את.‬
‫חשבתי שזה יהיה אחרת.‬
‫אני לא רוצה שתתקרבי אליי או לבת שלי.‬
‫איך יכולתי בכלל לסמוך‬ ‫על מישהי שבגדה אפילו באחותה?‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫לא, פביאן…‬
‫פביאן!‬
‫בבקשה, תנו לנו לעבור!‬ ‫אתם תקבלו את מסיבת העיתונאים שלכם!‬
‫חתיכת כלבה!‬ ‫-יולה!‬
‫יולה!‬
‫יולה, תירגעי!‬
‫כן… זה נכון.‬
‫גברת גואדלופה התוודתה בפניי‬
‫שהיא אחראית למותם‬ ‫של מונצ'ו גומס ואולוחיו פינטו,‬
‫ושהתוכנית שלה הייתה להפליל‬ ‫את בעלה המנוח, מר מחיאס.‬
‫העדות של העד אינה קבילה, כבודה.‬
‫נוצר קשר אישי בין העדה לבין מרשי.‬
‫גברת ברנקו סיימה את הקשר,‬ ‫ולכן העד מנסה לפגוע בה.‬
‫התנגדות.‬ ‫-נדחית.‬
‫אני מבינה את טענת ההגנה‬
‫שהעד אולי מנסה לפגוע בנאשמת,‬
‫אבל אם אין לך עד נוסף,‬ ‫איאלץ לדחות את התיק.‬
‫העד רשאי לרדת מהדוכן.‬
‫סדר בבית המשפט.‬
‫סדר.‬
‫התביעה קוראת לעד הבא שלה, אלחנדרו מחיאס.‬
‫העד מבין שבהתחשב בקשר שלו אל הנאשמת,‬
‫הוא רשאי שלא להעיד,‬
‫כפי שנקבע בחוק הלאומי לסדר הדין הפלילי.‬
‫האם העד מעוניין להמשיך?‬
‫מהי העדות שלך?‬
‫שמעתי את אימא שלי‬ ‫מדברת עם עוה"ד של אבא שלי.‬
‫הוא אמר‬
‫שיהיה קשה לאנשים לגלות‬ ‫שהיא עמדה מאחורי מותם של בארוסו ו…‬
‫ודון מונצ'ו.‬
‫כשהתעמתי איתה כדי לשאול אם…‬
‫אם שמעתי נכון…‬
‫אני יודע שהרגת אותם.‬
‫שמעתי אותך. אמרת לאוליסס.‬
‫את יודעת כמה דפוק זה‬ ‫לגלות שאימא שלך רוצחת?‬
‫מישהו היה צריך לנקום את מות אחיך.‬ ‫-מונצ'ו לא היה אשם.‬
‫זה נקרא נזק משני.‬
‫היא לא הכחישה.‬
‫חתיכת כלבה מזדיינת.‬
‫סדר!‬
‫סדר בבית המשפט.‬
‫לאחר ששמעתי את הראיות והעדויות‬ ‫נגד גואדלופה ברנקו,‬
‫בית המשפט מוצא עילה מספקת‬
‫לדון אותה ל-75 שנות מאסר‬
‫באשמת הרציחות של רמון גומס ואולוחיו פינטו.‬
‫הדיון ננעל.‬
‫אני גאה באלכס.‬
‫צריך אומץ כדי לעשות את מה שהוא עשה.‬
‫אלכס הוא ילד טוב.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫איך הצלחת לשרוד אחרי מותו של בנך?‬
‫אני לא בטוחה שהצלחתי.‬
‫אני לא שרדתי.‬
‫יש לך מבקר.‬
‫תסלחי לי.‬
‫עשית את הדבר הנכון, ילד שלי.‬
‫סליחה.‬
‫מישהו היה צריך לשים לכל זה סוף.‬
‫עשית את הדבר הנכון.‬
‫כל מה שרציתי היה להעניק לך חיים יפים.‬
‫ותראה לאן הגענו.‬
‫אומרים שאלוהים לא מעמיד אותך‬ ‫במבחנים שגדולים עליך.‬
‫אבל זה שקר.‬
‫תסלח לי, אלכס.‬
‫אני לא מצליחה להתגבר על המוות של גביטו.‬
‫לא אני הרגתי את האנשים ההם.‬
‫היגון והזעם הרגו אותם.‬
‫רציתי לנקום את מותו.‬
‫לגרש את הכאב.‬
‫אבל הכול רק החמיר.‬
‫ואבא?‬
‫גם הוא היה חייב למות?‬
‫אבא שלך אהב אותך כל כך, אלכס.‬
‫אבל הוא הפך להר געש בלתי נשלט.‬
‫ועכשיו, סוף סוף,‬ ‫הוא מצא מנוחה מכל הזעם הזה.‬
‫אבל אתה לא כמונו.‬
‫אל תיתן לסיפור שלנו להגדיר אותך.‬
‫אתה אדם טוב.‬
‫ולא משנה איפה אני,‬
‫גם אם אהיה כלואה עד סוף ימיי,‬
‫אני תמיד אתגאה בגבר שהפכת להיות.‬
‫לעולם אל תשכח כמה אני אוהבת אותך.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫אתה תהיה בסדר, אלכס.‬
‫אתה תהיה בסדר, ילד שלי.‬
‫תעזרי לי לארוז, בבקשה.‬ ‫לכל תיק יש קופסה מיוחדת משלו.‬
‫אל תתעכבי יותר מדי. היי, מתוקה!‬
‫למה אנחנו עוזבות ככה, אימא? איפה אבא ואחי?‬
‫אני אסביר לך אחר כך, טוב, נסיכה?‬
‫אלה את ואני נגד העולם,‬ ‫כמו שאנחנו אוהבות, כמו תמיד.‬
‫ארזת כבר את הבובות שלך?‬ ‫-מייד.‬
‫יופי, אז לכי!‬
‫נסיעה פתאומית?‬
‫אני לא אישה פשוטה מהכפר.‬
‫זה נראה כאילו את בורחת.‬
‫לא ידעתי שמעבר דירה‬ ‫יכול להיראות כמו בריחה.‬
‫זה לא פשע, נכון?‬
‫לא, מעבר דירה הוא לא פשע.‬
‫אבל לעזור לאסיר לברוח מהכלא,‬
‫זה כבר סיפור אחר.‬
‫לופה לא עזרה לו, מן הסתם.‬
‫זאת הייתה חייבת להיות הפילגש שלו.‬
‫ואני מנחשת שזאת אני.‬
‫טמרה פרנטה.‬
‫המכונה "פנטרה".‬
‫אני בטוחה שאת מימנת את הבריחה של צ'ארו.‬
‫אבל אל תדאגי.‬
‫אני לא מעוניינת בך.‬
‫מישהו מבפנים כנראה עזר לו.‬
‫זה מה שמעניין אותי.‬
‫תני לי שם, ואתן לך לחזור לחליסקו‬ ‫ולחיות את חייך בשקט.‬
‫או שניקח את הבת שלך,‬ ‫והיא תצטרך לבקר אותך בכלא.‬
‫אם אי פעם תראי אותה שוב.‬
‫במה את בוחרת?‬
‫הלכתי לדבר עם האישה שמכונה פנטרה.‬
‫היא סיפרה לי הכול.‬
‫עזרת לצ'ארו לברוח מהכלא.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫יש לי הוכחות, אידיוט.‬
‫אני אבקש ממך טובה.‬
‫אל תעשה את זה.‬ ‫-עופי מכאן.‬
‫מה תעשה?‬
‫תהרוג אותי?‬
‫תעשה את מה‬ ‫שמעולם לא היה לי אומץ לעשות.‬
‫נראה לך שאכפת לי כל כך מהחיים?‬
‫אם תעשה את זה,‬ ‫אתה תחפור לעצמך את הקבר, מנוול.‬
‫הם סחטו אותי.‬
‫הם איימו לפרסם כמה סרטונים.‬
‫של קטינים, למען האל.‬
‫אתה מבין איזה חרא אתה?‬
‫איזו אכזבה, סנטוס.‬
‫היית חבר שלי, המנטור שלי,‬ ‫סמל היושרה בעיניי.‬
‫אל תפרסמי את זה.‬
‫זה המוניטין של המוסד, לא רק שלי.‬
‫זה לא מגיע לו.‬
‫ומה אתה מציע?‬
‫תני לי להתפטר.‬
‫או לבקש פרישה מוקדמת.‬
‫אני מקווה‬
‫שהמצפון שלך ייסר אותך.‬
‫קחו אותו.‬
‫אני ממש שמח שהחלטת לחזור.‬
‫תודה שהסכמת להיפגש איתי, פביאן.‬
‫תמיד.‬
‫טוב, בואי נתחיל.‬
‫ספרי לי, איך את מרגישה‬ ‫בשלב הזה של האימהות?‬
‫בכנות, חשבתי שהולך לי הרבה יותר טוב.‬
‫אבל…‬
‫אני מבינה‬
‫שאני לא מתקדמת בכלל.‬
‫החיים שלי בבלגן, פביאן.‬
‫ושלב האבל.‬
‫איך את מתמודדת איתו?‬
‫אני מנסה.‬
‫אני נשבעת שאני מנסה בכל יום בחיי.‬
‫יש ימים שאני מרגישה שאני מתקדמת,‬ ‫ואז אני מבינה שהמצב גרוע יותר משהיה.‬
‫אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫המבחן הזה שבו החיים מציבים אותי,‬ ‫זה יותר מדי. אני מרגישה שאני לא יכולה…‬
‫אני יודעת שאתה לא רוצה לראות אותי.‬ ‫אני רק צריכה שתקשיב,‬
‫ולעולם לא אטריד אותך שוב.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר, תזדרזי. יש לי דברים לעשות.‬
‫תיכנסי.‬
‫תראה, אני יודעת שאתה לא מאמין לי.‬
‫אתה חושב שיש לי רעל בקצות האצבעות,‬
‫ושאני רק מחכה לתקוף.‬
‫אבל זה לא נכון.‬
‫יודע מה רציתי מהסיפור של בתך?‬
‫זה שבו היא מדברת עם האחיין המת שלי?‬
‫רציתי לחקור, לבחון את זה, אבל איתך.‬
‫תעשי לי טובה.‬
‫אני רצינית.‬
‫לפני שנה, לא יכולתי אפילו לדמיין‬ ‫את עצמי בנעליים שלך,‬
‫או של דניאלה.‬
‫בתקופה ההיא ראיתי רק את עצמי.‬
‫אבל עכשיו אני אימא.‬
‫ואני מבינה היטב את האהבה‬ ‫שאתה מרגיש לפאולה,‬
‫וכמה אתה בטח מבולבל ממה שקורה לה.‬
‫לכן רציתי לעבור את זה איתך.‬
‫אתה יודע? לדבר עם מומחים,‬ ‫לקיים ראיונות, לאסוף עדויות.‬
‫לברר אם באמת יש משהו אחרי המוות.‬
‫אולי פאולה רואה משהו שאנחנו לא רואים.‬
‫קח.‬
‫תשתמש בזה, תשרוף את זה, תקרע את זה.‬
‫מה שבא לך.‬
‫זה שלך.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫- הפרעות נפשיות‬ ‫הפרעת דחק פוסט-טראומטית -‬
‫- מדיומים והעולם הרוחני -‬
‫למה אתה רציני כל כך, אבא?‬
‫סיימת את שיעורי הבית שלך?‬ ‫-כן, אבא.‬
‫חשבתי שנוכל להזמין את קרלה‬ ‫לארוחת צהריים ביום שבת.‬
‫אני רוצה להכין לה את הטרילצ'ה‬ ‫שאימא לימדה אותי להכין.‬
‫קרלה באמת מאמינה לי.‬
‫וגם אימא של רודריגו.‬
‫רודריגו אהב שהיינו מביאים לכאן את גול.‬
‫לכן הבאתי אותו.‬
‫לבקשתו של רודריגו.‬
‫יש משהו שרציתי לספר לך‬
‫כבר כמה ימים, אבל…‬
‫לא סיפרתי.‬
‫פאוליטה…‬
‫פאוליטה אומרת שהיא מדברת עם רודריגו.‬
‫כן, אני יודעת שזה נשמע מטורף.‬
‫אבל היא סיפרה לי דברים‬ ‫שהיא לא הייתה יכולה לדעת.‬
‫אלא אם כן זה נכון.‬
‫אז התחלתי לחשוב,‬ ‫אם פאוליטה יכולה לדבר עם רודריגו,‬
‫גם אני יכולה.‬
‫החלפתי את ערבי הטקילה שלי…‬
‫בזה.‬
‫אני כותבת לו, מספרת לו‬ ‫את כל הדברים שהייתי רוצה לומר.‬
‫אני מוציאה את כל מה ששמרתי בפנים.‬
‫זה יפהפה, מה שאת עושה.‬
‫זה גורם לי להרגיש קרובה יותר אליו.‬
‫אני מרגישה שזה מרפא אותי.‬
‫משחרר.‬
‫גם אני…‬
‫מצאתי משהו שעוזר לי, את יודעת?‬
‫אני מדבר לעצמי בלילה.‬
‫אני אומר לעצמי,‬
‫"אל תהיה כל כך קשה עם עצמך, בנאדם.‬
‫"לאלוהים יש תוכנית.‬
‫"רודריגו הוא עדיין חלק ממך."‬
‫גברת קרלה,‬
‫מישהו מחפש אותך.‬
‫מה הסיכוי שיש לך רגישות ללקטוז?‬
‫מה?‬
‫פאולה רוצה להזמין אותך לטעום‬ ‫את עוגת הטרילצ'ה המפורסמת שלה.‬
‫ואבא של פאולה מאשר את זה?‬
‫אולי… נוכל להרחיב את ההערות שלנו.‬
‫להרחיב את ההערות שלנו?‬
‫אולי בסוף עוד נכתוב ספר ביחד, מה?‬
‫מה דעתך?‬
‫"שיחות של מטפל ספקן ועיתונאית פזיזה."‬
‫היי.‬ ‫-"על השאלה האם יש חיים אחרי המוות".‬
‫מתי בשבת?‬
‫ובעלי?‬
‫הוא לא כאן.‬
‫יותר טוב.‬ ‫-אם את רוצה ללכת מכות, אז לא היום.‬
‫אני לא הולכת מכות עם נשים כמוך.‬
‫אני יודעת ששכבת עם חאבייר.‬ ‫ניצלת את השבריריות של מערכת היחסים שלנו.‬
‫את יודעת מה גרוע יותר?‬
‫קלטתי אותך כבר מהיום הראשון.‬
‫ואמרתי לו.‬
‫אז הכרחתי אותו? הוא לא אשם בכלל?‬
‫לא, אני לא אומרת את זה. ברור שהוא אשם.‬
‫אני גם יודעת איך גברים מתנהגים לגבי סקס.‬
‫לכן אני יודעת שאת לא חשובה.‬
‫יופי, אז סיכמנו.‬
‫אז האישה הלא חשובה הזאת‬ ‫לא תטריד אתכם יותר.‬
‫זה היום האחרון שלי בחברה.‬
‫ברנדה.‬
‫קרה משהו למתאו?‬
‫מתאו איננו.‬
‫לבן שלנו קוראים מיגל אנחל.‬
‫חיכיתי לך.‬
‫מה אנחנו עושים פה?‬
‫רציתי להיפרד.‬
‫אתה עוזב?‬
‫אני לא יכול להישאר‬ ‫בעיר הזאת, לוסיה. זה ברור לך.‬
‫אתה רציני?‬
‫אני צריך… מרחב.‬
‫זמן.‬
‫להיזכר איך נראים חיים רגילים.‬
‫בזמן אחר, הייתי מתחנן שתבואי איתי.‬
‫אפילו אם זה נשמע קצת יומרני,‬
‫אני צריך למצוא את עצמי.‬
‫להבין מה הייעוד שלי.‬
‫מתי אתה עוזב?‬
‫היום.‬
‫יש טיסה ישירה למדריד.‬
‫לא יודע, תמיד רציתי לראות את ספרד.‬
‫חוץ מזה, האנגלית שלך מזעזעת.‬
‫ומהצרפתית שלי בכלל אפשר לשכוח.‬
‫אני אתגעגע אלייך בטירוף.‬
‫גם אני.‬
‫תחזור מהר.‬
‫גברת ברנקו, יש לך מבקרת.‬
‫יש לכן שתי דקות.‬
‫אין לי מה לומר לך.‬
‫אני יודעת.‬
‫רק רציתי לראות אותך ככה.‬
‫כלואה באותו תא‬ ‫שבו מונצ'ו שלי נרצח בהוראתך.‬
‫למקרה שתהיי רעבה.‬
‫כשהם יעבירו אותך לבית הסוהר.‬
‫אל תדאגי, הוא לא מורעל.‬
‫אני רוצה שתירקבי‬
‫בכלא.‬
‫קוד אדום בתא ארבע!‬
‫- טיול נעים‬ ‫סנטה קרוס - תודה שביקרתם -‬
‫לוסיה. מה קורה? את בסדר?‬
‫אימא, מחכה לך הפתעה.‬ ‫-מה?‬
‫מה זה?‬ ‫-קדימה, תזדרזי.‬
‫מי שלח את זה?‬ ‫-אבא.‬
‫תפתחי.‬ ‫-בסדר.‬
‫תראי.‬
‫זאת הזמנה לרקוד.‬ ‫-אימא, את חייבת ללכת.‬
‫את אוהבת לרקוד, ואת תיראי מדהים. בבקשה.‬
‫אני אעזור לך להתכונן. בעצם,‬ ‫עד שאסדר לך את השיער ואת האיפור,‬
‫יהיה ממש מאוחר.‬
‫קדימה, בואי.‬ ‫-אבל אל תגזימי עם האיפור.‬
‫"רודריגו היקר,‬
‫"פרעוש מת חודשיים לאחר מותך.‬
‫"אני חושבת שהוא התגעגע אליך.‬
‫"כמוני.‬
‫"אבל אתמול הגיע הביתה דייר חדש.‬
‫"אני חושבת שאהבתך לעובדות אקראיות‬ ‫הגיעה מסבתא מטילדה.‬
‫"נהייתי אובססיבית. זה ממש כיף.‬
‫"ידעת שכרישים קיימים בכדור הארץ‬ ‫זמן רב יותר מדינוזאורים?‬
‫"ושג'ירפות ישנות רק חצי שעה ביום?‬
‫"נהגת לספר לי דברים כאלה כל הזמן.‬
‫"זכינו בכבוד להיות ההורים שלך‬ ‫ולגדל אותך במשך תשע שנים.‬
‫"ולא הייתי מוותרת על זה‬ ‫בעד שום הון שבעולם.‬
‫"הבנתי שאף אחד לא באמת מת‬ ‫אם הוא ממשיך לחיות בתוכך.‬
‫"תודה, ילד שלי.‬
‫"על כך שמעולם לא עזבת את היד שלי."‬
‫תרגום כתוביות: אור גסנר‬