Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Bine, cine a mai rămas?
Familia Wilson.
La naiba!
Nu putem uita familia Wilson.
Altcineva?
Mulțumesc.
Nu.
Cred că asta e tot.
Bine, atunci.
Pornim?
Curați?
Totul e curat.
- Nu. - Doar o firimitură.
Să-i dăm drumul.
Sunt Mitch.
Lasă un mesaj și te sun eu imediat.
Te rog, spune-mi că ești bine.
Am tot sunat la resort, dar nu răspunde nimeni.
Spun la știri că...
Sunt atât de speriată. Am nevoie de tine.
Te iubesc. O să mai încerc.
NOI NE ÎNGROPĂM MORȚII
Traducerea: lumini1gvb
Catastrofă în Tasmania: 500.000 de morți pe loc
Imagini tragice continuă să apară
în urma desfășurării accidentale de către armata SUA
a unei arme experimentale
în largul coastei Tasmaniei săptămâna trecută,
ceea ce a dus la decimarea orașului Hobart
și la pierderea totală a vieții pe întreaga insulă.
Protestele din Washington, D.C., s-au intensificat
pe măsură ce presiunea ONU și a prim-ministrului Australiei
pentru tragerea la răspundere a președintelui SUA
a atins cote maxime.
De ce reporterii de știri nu pot intra în zonele dezastrului...
- Nu sforăiam, nu? - Deloc.
Pare că n-au simțit nimic,
pur și simplu au adormit.
Sperăm că e unul dintre norocoșii care se trezesc.
...a început să prindă contur.
Extinzându-se dincolo de bila de foc din centrul exploziei,
un impuls electromagnetic
a provocat o defecțiune neuronală catastrofală
a tuturor ființelor vii de pe insulă,
provocându-le moartea.
Avem nevoie urgentă de voluntari care să vină în Tasmania
și să ajute în perioada de după acest dezastru.
Aceasta este o misiune de o amploare fără precedent.
Națiunea vă cheamă la luptă
și să demonstrați spiritul rezilient...
Națiunea noastră vă mulțumește pentru că v-ați oferit serviciile
în aceste vremuri întunecate.
Vă rugăm să introduceți telefonul în container.
și să vă îndreptați spre hangar pentru înregistrare.
Telefoanele vă vor fi returnate la plecarea de pe insulă.
Vă mulțumim!
Bine ați venit la Devonport!
Națiunea noastră vă mulțumește...
Următorul! Mai repede, vă rog.
Acolo, vă rog.
Informațiile sunt corecte? Sunteți dumneavoastră?
Mergeți să vă luați echipamentul...
- Următorul! - Vreau să-mi văd soția!
- Înțelegem! - Următorul!
Domnișoară? Actele. Dați-vă jos pălăria.
Sunt aici cu o scutire umanitară.
Aș dori să mă alătur unității de recuperare a corpurilor din sudul insulei.
Trebuie să ajung într-un orășel de acolo numit Woodbridge.
Nimeni nu merge la sud de Hobart deocamdată.
Poftim?
Întreg orașul încă arde.
Va trebui să așteptați până se sting incendiile.
Rămâneți cu unitatea la care sunteți alocată.
Veți ajunge în sud în cele din urmă.
- Pe cine aveți acolo? - Pe soțul meu.
Îmi pare rău.
Dar așa stau lucrurile.
Mergeți să vă luați echipamentul.
Veți pleca în curând cu Unitatea 209, e chiar acolo.
- Următorul, vă rog! - Ascultați.
Sunt kinetoterapeut.
Poate aș putea ajuta cu ceva cât timp aștept.
Scutirea dvs. a fost pentru identificarea victimelor dezastrului,
recuperarea corpurilor.
Asta veți face cât timp sunteți pe insulă sau vă întoarceți acasă.
Este adevărat ce se spune?
Sunt sigur c-ați auzit cu toții zvonurile și pot confirma... sunt adevărate.
Observăm comportamente neobișnuite la unii dintre decedați.
Nu știm când o victimă ar putea reveni la activitate.
Dar credeți-mă,
lumina e aprinsă, dar nu e nimeni acasă.
Ascultați! Ascultați!
Dacă se întâmplă să dați peste o victimă
care prezintă semne de activitate,
armata va fi acolo să se ocupe de ei,
eficient, cu demnitatea cuvenită.
Cei ciudați care revin la activitate,
vă pot asigura că sunt docili, se mișcă încet.
Nu aveți de ce să vă temeți.
Așa că rămâneți calmi și lăsați-ne să ne facem treaba.
Pot să te întreb ceva?
Câți dintre ei au revenit de fapt?
Uite.
Dacă dai peste unul, aprinde racheta de semnalizare,
eu și băieții venim și rezolvăm treaba.
O să fii bine.
- De ce doar unii dintre ei? - O să fii în regulă.
Câte doi într-o casă! Faceți perechi. La treabă!
Mulțumesc. Vreau să văd că vă grăbiți, oameni buni!
Haideți!
Aici!
Binecuvântați cei din casă dar și cei ce intră. Familia Smith.
Știi, a fost greu să-mi iau rămas-bun de la ei, dar...
am simțit că trebuie să ajut aici.
Dar tu? Ai copii?
Nu.
Verific la etaj!
Ești bine?
Trebuie să...
Trebuie să plec.
Trebuie să-mi îmbrățișez fetele.
Bine.
Îmi pare rău.
Am terminat.
Va trebui să găsești pe altcineva.
E cineva acasă? Este cineva acolo?
Nu înțeleg.
De ce doar unii dintre ei revin și nu toți?
Habar n-am. Săracii de ei. Imaginează-ți să mori de două ori.
Ai de gând să stai acolo sau ce? La naiba.
Mirosul nu te deranjează?
- Ba da. - Unde îți e masca?
Cum funcționează chestia aia pentru tine?
Are aromă de cireșe sau ce? Sus!
Super. La naiba!
- Unde te duci? - La toaletă. E în regulă pentru tine?
Acum?
Nu știu. Găsește o frânghie sau ceva.
Forța brută e singura cale prin care o să scoatem fundul ei gras de aici.
Cu acest inel, eu... Dacă reușesc să-l pun.
Îmi leg viața mea de a ta... pentru totdeauna.
Știai că a existat o găină numită Miracle Mike
care a trăit încă 18 luni
după ce i-au tăiat capul?
- Termină cu prostiile. - E adevărat.
Fermierul care a încercat s-o omoare a tăiat prea sus
și a lăsat intactă o mică parte din creier,
pentru că păsările au orbite mari,
iar creierul nu încape complet în craniu,
așa că o parte ajunge în gât.
Găini fără cap... Despre ce vorbești?
Nu crezi că ar putea învăța atât de multe
despre căile neuronale
dacă ar studia pe unul dintre cei care revin,
în loc să le spulbere capul?
Îți dau un sfat, bine?
Poți să te gândești la orice,
dar cât timp suntem aici, ar fi bine să rămânem împreună.
- Se va trezi! - M-ai înțeles?
Se va trezi! Știu sigur! Se va trezi!
Se va trezi... Nu!
Trezește-te! Trezește-te!
Hai.
Nu!
Trezește-te. Băiatul meu!
Băiatul meu...
Cum adică? Ca maseur?
Nu, nu ca maseur. Ca un kinetoterapeut.
Deci nu faci masaj?
E și masaj inclus.
Mă omoară umărul de când cărăm toți morții ăștia.
Crezi că poți să te uiți?
- Poate. - Excelent!
- Mulțumesc, Ava. - Am spus poate.
Se va întâmpla.
Promit.
Avem tot timpul din lume.
- Aici! - Grăbește-te!
- E acolo! E acolo!
Mergeți! Mergeți!
Ajunge!
Asta nu ajută!
GTS Monaro. Incredibil.
Cineva a avut grijă de tine.
Clay.
O să deschid.
Vor veni.
Pornește în călătoria ta din această lume,
în numele Tatălui, al Fiului și al Sfântului Duh.
Amin.
Haide!
Să mergem!
Mai încet!
Unii dintre noi încearcă să doarmă!
Du-te naibii!
Pleci undeva?
Doar luam puțin aer.
Pentru asta este curtea.
Mă mir că i-am lăsat pe americani să participe.
După părerea mea, trebuiau interziși complet.
Mergi și descarcă-te cu ceilalți.
Patru, trei, doi, unu!
Ava,
să fie pentru toate grasele și găurile lor strâmte.
Cine știe ce priveliști și mirosuri ne așteaptă mâine?
Ce e atât de special la Hobart?
Soțul meu.
Era la un teambuilding puțin mai la sud,
într-un oraș de pe coastă numit Woodbridge.
Bărbatul din garaj, azi,
părea că nu se dusese de tot,
ca și cum o parte din el încă mai era acolo,
ca și cum era pierdut, speriat.
Am văzut un tip acoperit de ulei de motor
care tocmai se întorsese din morți.
Nu m-am uitat prea mult în ochii lui.
S-a uitat la mine, direct la mine.
Părea mai mult decât simple impulsuri nervoase,
mai mult decât o găină fără cap. Dacă Mitch e așa...
Atunci ce?
Noapte bună, Clay.
Pe mâine, partenere!
La naiba!
Ce frumusețe!
Trebuie să-mi dau seama cum să trec de asta cu superiorii.
Aș da orice să o conduc puțin.
Ce crezi că mi-ar face?
Vorbim de luni sau ani?
În fine...
...conversație plăcută.
Doamne Dumnezeule.
Așa final pentru o petrecere de burlaci.
Uite-l pe viitorul mire.
Cea mai bună zi.
Ce se întâmplă în deplasare rămâne acolo.
Vrei ceva?
E cam devreme pentru mine.
Deci conduci motociclete?
M-am jucat cu motocicletele de mic copil.
N-am avut niciodată ocazia cu una ca asta.
Cu așa ceva,
ar putea exista o cale să evităm ce e mai rău.
Ce anume e rău?
Drumurile, fumul, armata.
Arterele principale vor fi un haos,
dar odată ajunși la Mount Wellington,
se pare că există drumuri înguste pe care le-am putea lua.
Dacă rămânem în suburbiile deja curățate,
ar trebui să existe o cale spre autostradă
fără să fim observați.
Suntem la 322 km de Enso Resort.
Dacă plecăm acum și e totul bine, cine știe?
Am putea ajunge chiar azi.
Ai avea parte de o cursă mișto fără să sacrifici nimic.
Stai puțin, Ava.
Poate te-ai înscris ca să-ți găsești soțul,
dar eu vreau să fac o diferență.
Țara mea are nevoie de mine.
Morții au nevoie de mine.
Glumeam cu tine.
- O să caut niște căști. - Serios?
Da, ne trebuie și un rezervor plin.
Bine, să purcedem la drum.
Mă auzi?
Ava! Ce faci?
Stai departe de aia!
- Ești bine? - Da.
Ține-te bine!
Repede. Acolo!
Hai, mișcă!
Măștile! Unde naibii sunt?
Le-am găsit!
La naiba!
Să-mi bag...
Bine, ai câștigat.
Serios?
- Vrei să mă opresc? - Nu, continuă.
Orice faci doare foarte tare, dar te rog să continui.
Acolo, acolo. Să-mi bag...
De cât timp faci asta?
De aproape șase ani.
De curând mi-am deschis propria clinică.
Dar soțul tău? Cu ce se ocupa?
Lucrează în energie regenerabilă.
În fiecare an, delegați ai companiei la care lucrează
au o întâlnire importantă.
De data asta, cuiva i s-a părut
o idee bună să aleagă Tasmania.
O alegere nefericită.
Tu?
Sunt constructor. Am o mică firmă în Melbourne.
Ridicam structura la renovarea unei doamne în vârstă
când m-a chemat să vedem știrile la televizor.
Ai pierdut pe cineva apropiat?
A fost perfect, Ava. Cred că e-n regulă acum.
De unde a apărut tipul ăsta?
Prietene, e închis! Du-te și fii mort în altă parte.
La naiba.
Am observat un tipar la cei ca el.
Cu cât trece mai mult timp, cu atât devin mai agitați.
Încep să devină violenți.
Ce faceți voi doi aici?
Taroona este zonă restricționată.
Tot sudul este.
Suntem de la recuperarea corpurilor.
Caut pe cineva.
Pe cine?
Soțul meu.
Dar tu? Care e povestea ta?
- El... - O ajut să ajungă acolo.
Șoferul.
Și unde anume?
Woodbridge.
- Cum ați trecut prin Hobart? - N-a fost ușor, amice.
A trebuit să ocolim fumul. Era să ne pierdem plămânii, nu?
- Motocicletă bună ai acolo. - Da, e puțin prăfuită,
dar numai bună de plimbat. Fă o tură cu ea.
Veniți cu mine.
Trebuie să dea o declarație oficială.
Și tu la fel, așa că așteaptă acolo.
Mănâncă ce vrei, ne întoarcem imediat.
E în regulă, Ava.
A fost bine cât a durat.
Rămâi aici.
Hai.
Ești singur aici, nu-i așa?
- Fără unitate? - În bucătărie.
Ascultă, știu că trebuie să urmezi protocolul,
dar nu putem rezolva asta intern?
Fără probleme pentru nimeni.
Îmi pare rău, Mitch.
De ce n-ai răspuns când te-am sunat?
Ai spus că vrei să vorbim, așa că hai să vorbim.
Halal de prieten.
Tipul a fugit.
A spus că trebuie să meargă la toaletă.
L-am crezut pe cuvânt și m-a lăsat baltă.
Am petrecut ultimele ore încercând să-l găsesc.
Acum îl vor pedepsi sever.
Ascultă, Ava.
Știu prin ce treci.
Moartea cere o împăcare.
Așa că îți voi permite să treci în siguranță spre Woodbridge.
Dar...
dacă îți găsești soțul...
sper că înțelegi ce ar putea însemna asta.
Și mai trebuie să știu că nu vei fugi.
Nu voi fugi. Promit.
Trebuie doar să luăm câteva lucruri mai întâi.
Cât mai e?
Aproape am ajuns.
Locul era administrat de un fermier bătrân și soția lui.
Era aprovizionat cu conserve înainte să fiu detașat aici.
Am găsit carne în congelator.
Mai rezistă o zi sau două.
Hai.
Gătesc destul de bine când vreau.
Credeam că doar luăm câteva lucruri.
Sunt epuizat.
Așa că hai să mâncăm ceva cât suntem aici.
N-o lăsa să se răcească.
Încearcă porumbul.
"Când ți-e foame, mănânci orice."
Asta mi-a băgat în cap tata încă din prima zi.
A fost și el militar.
Chiar a cunoscut odată un colonel care era acolo când voi, americanii,
ați început să experimentați tehnologia cu impulsuri.
Dintre toate porțiunile de ocean pe care le-ar fi putut alege, nu?
Încă nu pare real.
Katie.
Soția mea.
Așteptam primul copil.
Un băiețel,
mai aveam doar câteva săptămâni.
Era aici, la părinții ei, în Queenstown.
Nu te superi dacă eu...
Eram parte dintr-un exercițiu de instruire
într-un loc numit Townsville, pe continent.
Îl știi?
De îndată ce am auzit că insula nu era radioactivă,
am reușit să urc într-unul dintre primele elicoptere.
I-am găsit în casă.
Casa din copilărie a lui Katie.
Erau toți...
așezați în jurul mesei din bucătărie,
în timpul micului dejun.
Cutia de pâine era încă plină.
Am ales un copac frumos din curte.
Un leagăn mic pe care Katie îl avea când era copil
încă atârna de el.
Am început să sap.
Am făcut totul cât am putut de frumos pentru ei.
Îmi pare rău.
Oamenii, când se îmbolnăvesc grav,
cei dragi au acel moment... acel rămas-bun prelungit.
Felul în care s-a întâmplat asta,
cum a fost smuls totul brusc...
Nu știu.
A fost o cruzime aparte.
A însemnat enorm să o pot vedea cu ochii mei.
Nu știu ce aș fi făcut fără asta.
Nu s-a întors?
Când plecăm?
Curând.
Înainte să plecăm, e ceva ce trebuie să te întreb.
Cum merge acolo?
Sunt gata.
Părul meu e puțin ud. Scuze.
Părul tău e în regulă.
Oricum ai văzut că era roșcată.
Doar un dans. Atât.
Dacă nu te deranjează.
Poftim.
Asta te va ajuta.
Ești frumoasă.
Îmi pare rău, Katie.
Te iubesc.
Te voi iubi mereu.
Îmi pare rău că nu v-am putut proteja.
Pe amândoi.
Îl pot simți acolo.
Nu e ce trebuie.
Nu porți inelul.
Tu...
Nu porți inelul.
Melodia se termină.
Ți-am spus să pui totul, inclusiv inelul.
Melodia s-a terminat.
Poți să-l schimbi?
Ai spus un dans. Am dansat.
Acum, te rog, du-mă la soțul meu.
Dar...
Ai stricat totul.
Ai distrus totul.
Îmi pare rău. Este vina mea.
Ar fi trebuit să verific din nou.
Te rog, poți să-l pui?
Nu. Nu-mi dau jos inelul.
Trebuie s-o luăm de la capăt.
Nu-mi dau jos inelul. Nu o luăm de la capăt.
Te rog. Mi-am făcut partea.
Pune-l... sau înțelegerea noastră cade.
Înapoi.
Ava...
Am spus să stai înapoi!
Nu...
Stai! Așteaptă!
- Ava! - Stai departe de mine!
Nu sunt soția ta!
Lasă-mă în pace, te rog!
Lasă-mă în pace!
Ava, deschide ușa.
Te rog, ieși de acolo. Lasă-mă să explic.
Ava!
Doamne.
Vrei să știi de ce doar unii dintre ei se întorc?
Pentru că ei sunt cei cu lucruri neterminate.
Ca Katie.
Nu era pregătită să plece. Nu-i venise timpul.
Tot ce își dorea era să fie mamă.
Și va fi. Va fi o mamă grozavă.
Ava, deschide ușa.
Te rog, Ava. Nu înțelegi.
Este în viață. I-am simțit mișcarea.
Își așteaptă mama.
Mă așteaptă pe mine.
Deschide ușa!
Ava! Deschide!
Ava, ieși de acolo! Ieși de acolo!
Ascultă-mă, te rog!
Ava!
Ava?
Hai.
Ava?
Ava, ieși de acolo.
Nu e sigur.
Devine tot mai ostil de la o zi la alta.
Uite.
Îmi pare rău, bine?
Ava?
Ava, hai. Ieși și putem îndrepta lucrurile.
Ți-am spus că te duc la soțul tău.
Încă putem face asta.
Ieși de acolo.
Ava, hai.
Nu poți rămâne aici toată noaptea.
Dragule, nu-mi găsesc inelul.
L-ai văzut?
Mergem să-l căutăm?
Apoi putem termina dansul.
Ieși de acolo.
Sărăcuțul de tine. Lasă-mă să te îngrijesc.
Ai vrea?
Desigur.
Este prea târziu, Ava.
Ai stricat totul.
N-ar fi trebuit să strici...
Te rog, Mitch. Rămâi.
Nu cred că este o idee bună acum.
Măcar lasă-mă să te duc la aeroport.
Nu.
Mașina e aproape aici.
Mă întorc într-o săptămână. Vorbim atunci.
Te rog!
Încă puțin.
Bună, iubitule.
Sunt aici.
Este frumoasă.
Era frumoasă.
Deci?
N-ai nimic de zis?
Nicio treabă neterminată?
Sunt aici.
Sunt chiar aici, Mitch.
Lăsăm toată mizeria asta așa cum este?
Trezește-te.
Te rog, trezește-te.
Mitch?
Mitch, te rog.
Te rog, trezește-te.
Te rog.
Ava?
Mitch?
Voiam să încep fertilizarea in vitro.
El spunea că trebuie doar să avem răbdare.
Am început să ne certăm.
Mult.
Nu mai știam ce însemnăm unul pentru celălalt.
Am avut o relație cu altcineva.
I-am spus lui Mitch înainte să vină aici.
Credeam că dacă îl pot găsi...
orice versiune a lui
aș putea cumva repara lucrurile.
Dar nu pot.
Hannah, fiica mea,
și mama ei, Bridgette.
Nu vor să aibă nimic de-a face cu mine.
M-am gândit că dacă vin aici
le arăt cât de altruist sunt.
Poate m-ar vedea altfel.
Am sunat-o pe Bridgette și i-am spus că ajut aici.
Un mare erou.
Mi-a spus să dispar.
Am venit oricum.
Am crezut că tot le pot arăta.
Crezi sau nu,
dar uneori mă sabotez singur.
Prostesc.
În fine...
cum ai scăpat de psihopatul ăla?
Tu primul.
Ava...
Ava!
Ca pe vremuri, nu-i așa, partenere?
O să vomiți?
Îmi pare rău, Ava.
Pe bune?
Scuze.
Rândul tău, roșcato.
O s-o ocolesc...
Ce faci?
Ava?
Ce așteaptă?
Ava!
Hei.
Ține.
Ușor… E în regulă.
Ești bine.
Traducerea: lumini1gvb