Nu-s o persoană violentă.
Din contră.
Nu m-am bătut cu nimeni niciodată.
Aveam 42 de ani când am omorât prima oară un om.
După o săptămână, ajunsesem aproape la jumătate de duzină.
Dar totul a fost cu cele mai bune intenții.
Era consecința logică a noii mele abordări conștiente a vieții,
pentru a-mi armoniza perfect profesia cu viața de familie.
MINDFULNESS PENTRU ASASINI
Acum trei luni, situația stătea diferit.
Eram la fel de departe de conștientizare precum era clientul meu de achitare.
A fost găsit într-un magazin de bijuterii într-o zi,
încercând să aleagă un inel de logodnă.
Dar, în loc de bani, avea o armă încărcată.
Neplăcându-i inelul, l-ar fi lovit pe bijutier cu arma
și l-ar fi împins într-o vitrină.
Deoarece alarma fusese deja declanșată, inculpatul a fost arestat.
Aveți vreun răspuns la aceste acuzații?
Nu, clientul preferă să nu spună nimic.
Dar vă asigur că a fost doar o întâmplare nefericită,
pe care o regretă profund.
A fost o reacție instinctivă
la chinul de a se integra în societatea noastră.
Dl Cumgül are valori similare legate de căsătorie și familie.
Inelul de logodnă era menit
să-i consolideze relația îndelungată cu prietena lui germană.
Solicit ca ordinul de detenție să fie respins.
Nu există riscul de sustragere sau de recidivă.
Are cazier.
Nu pentru infracțiuni violente.
Nu văd de ce am presupune că va dispărea clientul meu.
Are o relație stabilă, practic, e logodit.
Are o slujbă stabilă, o adresă permanentă.
Cu părinții lui.
Dar, dacă asta nu vă convinge, suntem dispuși să plătim cauțiunea.
Salariul lunar al clientului
e de 1.500 de euro, după taxe.
Pe baza acestei sume, consider
că 3.000 de euro sunt destui.
Îi urăște pe cei ca mine.
Și nu-l învinovățesc.
Când eram student la Drept, cu idealuri, mi s-ar fi părut corect
ca un asemenea golan să stea închis câțiva ani.
Dar, cu anii de experiență ca avocat al apărării,
l-am scos pe idiot pe cauțiune în doar două ore.
- Uite-l! - Salut!
- Mersi, dle avocat! - Da.
- M-a scos, băieți. - Fain ceas!
Care-i treaba? Petrecem diseară sau ce?
Cred că ai alte planuri azi.
Băga-mi-aș!
- Ce vrea? - Hai să plecăm de aici!
Șeful golanilor și clientul meu principal era Dragan Sergowicz.
Droguri, prostituate, arme.
Nu e o combinație bună, părerea mea.
Nu trebuia doar să-i scap oamenii din belele,
ci și să-i actualizez constant portofoliul de afaceri
și să-i mențin activitățile neobservate de cei de la procuratură.
Slujba asta i-a oferit familiei mele o viață bună. Dar fără mine.
Mereu ajungeam târziu sau deloc acasă.
Până și în momentele importante.
Rareori puteam face ceva în privința asta. Alții îmi controlau timpul.
Bună!
Dar tot vina mea era.
Băga-mi-aș!
Măcar clienții pot fi siguri că-s o prioritate pentru tine.
Putem vorbi puțin, înainte să trecem la acuzații?
Nu tu trebuie să-i privești ochii triști.
Deși dragostea noastră nu dispăruse de tot,
e clar că nu îi acordasem destulă atenție după ce s-a mărit familia.
Lucrurile mergeau ca în alte familii tinere și de succes:
ca naiba.
N-am energie să mă mai cert cu tine.
Dar nu putem continua așa.
Poftim!
Te-ar putea ajuta.
CONȘTIENTIZARE PENTRU PACE INTERIOARĂ
Conștientizare?
Pe bune?
Haide!
O iei în râs fiindcă ți-am arătat-o eu.
Nu de asta, ci fiindcă e o prostie.
Ascultă!
Știu că nu te vei schimba pentru mine. Nu de-acum înainte. Nici nu e nevoie.
Dar poate pentru Emily.
Îmi pare rău, scumpo.
N-am putut ajunge azi.
Dar mă voi revanșa, bine?
Când eram acasă, făceam doar greșeli.
Dacă ajungeam târziu, și asta era greșit.
N-aveam de ales
decât să mă afund mai mult în slujba pe care o uram.
- 'Neața! - 'Neața!
La revedere!
- 'Neața! - Dle Diemel!
Am nevoie de semnătura dumitale.
- E cel mai bun din companie. - Vom vedea.
Înțeleg.
Dumitale n-ai fost invitat?
Normal că știa că nu fusesem invitat.
Eram Cenușăreasa firmei de avocatură.
Scuză-mă!
Mă puteam ocupa de treburile murdare, dar nu participam niciodată la bal.
Pe lângă slujba ca avocat al apărării,
mai investeam veniturile ilegale ale lui Dragan în fundații,
companii maritime și francize.
- 'Neața! - 'Neața!
Îmi câștigam traiul făcând lucruri bune pentru oameni răi.
Îmi este clar că sistemul pe care l-am creat nu era bun.
Nici pentru alții, nici pentru mine,
nici pentru familia mea.
CONȘTIENTIZARE
Chiar trebuia să schimb ceva.
Dar, pentru mine, conștientizarea era doar același gunoi ezoteric reîncălzit,
care revine în fiecare deceniu și e vândut sub alt nume.
Credeam că era doar un mare rahat.
Dar m-aș fi mutat și din Sodoma în Gomora pentru fiica mea,
dacă asta însemna că familia noastră ar fi avut o șansă.
INSTRUCTOR DE CONȘTIENTIZARE
ACUM 17 MINUTE AZI LA ORA 11:00
Intrați!
Mersi.
Aveam programare la 11.
Sincer, mă bucur că am reușit să-mi fac timp.
M-aș bucura să termin programul mai repede.
La același preț?
Nu scurtezi drumul alergând.
Dar ajungi mai repede la destinație.
Soția mea a considerat că mi-ar prinde bine să vin, dar…
- Cred că n-am venit unde trebuia. - Ba da.
Vă cunosc de 20 de minute
și cred că ați venit unde trebuia.
Cum să mă cunoașteți de 20 de minute? Am venit acum trei minute.
Da, dar ați fi putut să fi venit acum 20.
Dar e clar că ați făcut altceva în primele 15 minute.
Apoi ați stat trei minute afară,
întrebându-vă dacă să sunați din nou la ușă, nu?
Da.
Și, în ultimele trei minute,
am aflat că nu luați în serios programările legate de propria bunăstare.
Că le permiteți altora să vă stabilească prioritățile.
Și că…
nu suportați tăcerea.
Nu e rău.
Da.
Dacă de asta nu vreți să faceți sex cu mine,
mă voi simți ca acasă.
Joschka Breitner, încântat.
Björn Diemel.
Primesc un espresso?
Spune cinci lucruri care te-au făcut să vii azi!
Aș prefera să încep cu exerciții de acomodare cu tăcerea.
- Nu-ți place să vorbești despre tine? - Sunt avocat.
Eu vorbesc despre alții.
Încearcă!
Păi…
Nu e ziua destul de lungă.
Nu pot să mă opresc.
Sunt stresat la muncă și acasă.
Sunt supărăcios. Sunt obosit. Nu o văd destul pe fiica mea, Emily.
Și mi-e dor de ea. Soția nu-mi apreciază slujba.
- La slujbă nu-s apreciat. - Nu știi să numeri.
Poftim?
Nouă dintre cele cinci sunt simptome clasice de stres.
Ești unde trebuie cel puțin pentru asta.
Nu e rău deloc.
Ai idee ce înseamnă conștientizarea?
Nu, dar presupun că voi plăti bani grei ca să aflu.
Nu, ai aflat deja cât ai așteptat pe hol, gratis.
- Cred că nu eram atent. - Tocmai asta e ideea.
Ai stat pe hol gândindu-te dacă să suni la ușă timp de trei minute.
În cele 180 de secunde, de câte ori te-ai gândit la altceva?
Tot timpul?
Unde erai cu gândul?
La tribunal,
la firmă,
la clientul meu,
la fiica mea,
la ultima ceartă cu soția.
E suficient?
Deci erai în cel puțin cinci locuri în același timp, în mintea ta.
Resimțind toate emoțiile asociate cu acele locuri.
Te-a ajutat cu ceva?
Probabil că nu?
Păi, de ce ai făcut-o?
Pur și simplu.
Dacă un client ar zice asta la tribunal, i-aș zice să tacă.
Conștientizarea înseamnă că nu vei mai păți asta.
Când ești în fața ușii, ești în fața ușii.
Când te cerți cu soția, te cerți cu soția.
Însă, când ești în fața ușii, dar te cerți cu soția în mintea ta,
asta nu se cheamă conștientizare.
E doar…
o prostie.
Deci cum stau în fața unei uși și conștientizez asta?
Stai și nu faci nimic.
Respingi orice nu are legătură cu momentul prezent.
Și dacă-mi zboară gândul?
Respiri.
Respirația este unealta principală a conștientizării.
Dacă ne concentrăm pe asta,
ne concentrăm asupra legăturii dintre corp și minte
și putem reduce influența emoțiilor negative asupra celor două.
Vino, îți arăt.
Cu picioarele depărtate, în dreptul umerilor.
Degetele în exterior.
Și îndoi puțin genunchii.
Foarte bine.
Mai întâi, respiri adânc.
Inspiri.
Și expiri.
Inspiri.
Și expiri.
Acum închizi ochii.
Și stai liniștit.
Stai acolo
și ești atent doar la chestii naturale.
La mirosurile din cameră.
La mișcarea aerului.
La sentimentul inconfundabil de a atinge ceva anume.
La sunete pe care nu le observi de obicei.
Gândurile nu mai au timp să-ți zboare,
căci simțurile tale sunt ocupate cu prezentul.
Și-ți poți folosi respirația
ca să te concentrezi la lucruri pozitive.
Asta-i va schimba pe cretinii din jur?
Nu. Altfel, n-aș face asta, aș fi ocupat să-i schimb pe ticăloși.
Dar tu poți schimba cum reacționezi la cretinii ăștia.
Dacă un coleg sau cineva din familie te scoate din minți,
respiri.
Stai liniștit! Ne ocupăm de asta în următoarele 12 săptămâni.
Nu doar că vei ajunge să bei mult ceai verde,
dar vei putea să te descurci mai ușor cu cretinii de la muncă.
Vei putea crea insule temporale pentru fiica ta,
ca să te concentrezi doar la ea.
Fără mobil, fără serviciu.
Doar Emily.
Hai că poți!
Bun, o luăm de la capăt.
Te întorci. Degetele în exterior. Picioarele depărtate.
Picioarele paralele. Trunchiul îți susține corpul.
Inspiri.
Și expiri.
N-a fost ușor să integrez conștientizarea în rutina zilnică.
Diemel!
Calci cu toată talpa.
Apeși piciorul ușor.
Simți fiecare centimetru din talpă.
DRAGAN S. ACCEPTĂ
Să nu răspund mi-era interzis.
DRAGAN S. ACCEPTĂ
- Da. - Înțelegi?
Am înțeles.
Înțelegi?
Ți se vor încălzi genunchii.
Dar, cu telefonul închis, erau mai puține plângeri.
Dragan se supăra pe zonele fără semnal, pe companiile de telefonie.
Mi-am creat insule temporale pentru Emily, fără întreruperi.
APELURI PIERDUTE DRAGAN S., FIRMĂ
Breitner ne-a ajutat pe mine și pe Katharina.
A zis că ar trebui să locuim separat o vreme, ca să mă pot concentra mai bine.
Spre surprinderea mea, Katharina s-a bucurat.
Era fericită că bărbatul cu care se tot certa se muta
și că bărbatul cu care se măritase o vizita în mod regulat.
Mi-a prins și mie bine. Simțeam mai puțină presiune.
Și am devenit mai conștient la muncă.
Pauzele scurte folosite pentru a respira reduc tensiunea pe care o resimți
când invidiezi pe cineva.
Nu-i rău deloc. Deja e partener.
A venit la trei ani după dumitale, Diemel.
Te ridici și ești atent doar la chestii naturale.
La sunete pe care nu le observi de obicei.
Felicitări!
Primul pas în călătoria conștientă. Poate vei încerca cursul avansat.
ÎNCETININD PE BANDA RAPIDĂ
Mersi.
- Bună! - Salut!
Ce cauți aici?
Ce? N-am zis la zece?
Da, exact. E ora zece.
- Da. - Tată!
Bună! Bine, scumpo?
- Abia aștept. - Și eu.
Da? Ești gata? Bine, atunci.
- Îți aduci rucsacul? - Da.
Bine.
- Bine. - Ura!
Aici sunt lucrurile ei. O ținută pe zi, plus un rând de schimburi.
- Da. - Trei costume de baie.
O schimbi mereu când iese din apă. Ca să eviți infecțiile urinare.
Cerealele ei preferate.
Nu pui prea mult lapte, altfel ajunge tot pe haine.
Cremă solară la fiecare patru ore.
Am verificat aplicația. Indicele UV e foarte ridicat în weekend.
Ai grijă să nu se culce prea târziu sau i se dă ritmul peste cap.
Și să nu se apropie idioții ăia de mafioți de ea!
- Da. - Ai înțeles, Björn?
Da, Katharina.
Jur că, dacă simt vreo tentă de implicare a mafiei,
anulez totul.
Evident.
Mergem în altă parte. Nu-ți stricăm weekendul la spa.
- E vorba de Emily, nu de mine. - Da.
De o săptămână vorbește de insula temporală cu tati.
Insulă temporală!
Björn, vorbesc serios. Reușita vacanței depinde de tine.
N-ați mai fost plecați în weekend.
Weekend! Da! Weekend!
Katharina, garantez că totul va merge perfect.
Da? Pentru Emily, pentru mine și pentru tine.
Vreau să merg la înot! Haide, tată!
Bine.
- Bine. - Tată!
Când te întorci, vorbim despre locul ei la grădiniță.
A fost respinsă peste tot.
Da. Bine.
- Crema solară. - Da.
Geanta.
Asta e tot?
- Asta e tot. - Bun.
- Ciao! - Pa!
- La patru ore, da? - Da.
Tată, nu mai pot mânca.
Bine. Stai așa!
Atât de mult?
Ai terminat? Da?
Gata.
S-a dus.
Rahat!
N-ai voie să spui asta.
Fuck!
Așa e mai bine.
Ignoră-l și gata!
Dar s-ar putea să fie o problemă cu casa la care mergem.
Dacă Dragan s-a hotărât să dea o petrecere cu prostituate și cocaină.
- Da? - Unde ești, frate?
Salut, Dragan! Emily e cu mine și poate să te audă.
- Mergem la… - Las-o pe Emma Lou!
Am nevoie de tine aici. Acum. Mergem să luăm înghețată.
Da! Înghețată!
Înghețată!
Nu era genul de înghețată la care se gândea Emily.
Era un cod.
Dragan îl mai folosise doar o dată, într-o urgență absolută.
Și înseamnă că trebuie să-l văd.
Indiferent unde sunt sau ce fac.
E totul în regulă?
Da.
Tata trebuie să meargă repede la birou.
Apoi mergem să luăm înghețată.
Da!
Presupun că nu ai programări cu clienți azi?
Ba da, am.
Aș vrea să știu dacă a ajuns dra Kerner.
Stagiarii le sunt alocați partenerilor, nu angajaților.
Și nu-s sub nicio formă bone.
Ai ști asta, dacă ai fi capabil să ai grijă de un copil.
Dră Bregenz!
Îmi pare rău că dumitale ești atât de acră
deoarece câștigi o fracțiune din cât câștigă avocații,
pentru care lucrezi și în weekend, căci n-ai familie.
Dar folosirea neîndurătoare a puținei autorități pe care o ai
nu te va ajuta prea mult să faci față supărărilor.
Haide, Emmi! O căutăm noi pe Doro.
Tată, bătrâna aia locuiește aici?
Da, într-un fel.
Bătrâna dră Bregenz se asigură că totul este în ordine.
- Bună, Doro! - Bună!
Pot s-o las pe fiica mea 30 de minute cât colorezi acolo?
Era o gelaterie la parter, care era închisă de cele mai multe ori.
O închiriasem printr-o filială de-ale lui Dragan.
O cheltuială dedusă.
În camerele personalului de la subsol se ajungea doar cu liftul.
Existau doar două chei de acces.
Una pentru Dragan și una pentru mine.
SUBSOL
În sfârșit.
Unde ai fost?
Mă duceam cu Emily la lac.
Cine e Emily?
Fiica mea.
Da, știu.
Ador copiii.
Bine. Ce s-a întâmplat?
Sunt căutat.
De ce?
Fiindcă un cărăuș de droguri s-a lovit puțin.
- Dar de ce te caută? - Fiindcă eu l-am lovit.
Și fiindcă trântorul a murit.
- Poftim? - Da, a murit.
Bine.
Bine. Ce s-a întâmplat mai exact?
Toni a spus că cineva vindea droguri pe teritoriul nostru, la jumătate de preț.
Bine, dar de ce nu a rezolvat Toni, secundul care se ocupă de Narcotice?
A zis că erau oamenii lui Boris.
I s-a spus că acel cărăuș îi livra droguri lui Igor într-o parcare.
Și că le vindea pe teritoriul nostru.
Eram prin apropiere.
Și ăsta era un motiv suficient ca să-l omori?
Nu înțelegi? Nu pe el l-am omorât în bătaie.
Ci pe Igor. Omul lui Boris.
Dragan, când șeful unui cartel ucide mâna dreaptă a altui șef de cartel,
e foarte rău.
Da, știu!
Eu și Sascha am vrut să-i arătăm care erau limitele teritoriului.
Dar ne-am precipitat.
Șefu'!
Nu, nu acum.
Am înțeles.
Există martori?
Deci există.
Da. Un autobuz de turiști tocmai intrase în parcare.
- Cu pensionari miopi, nu? - Nu, cu puști de 12 ani.
Într-o excursie cu clasa.
- Câți dintre ei au văzut? - Nu știu.
Câți încap într-un autobuz? Vreo 50.
Și câți aveau telefoane mobile și au filmat totul?
Probabil că toți.
Primesc prea repede telefoane.
Deci sunt vreo 50 de videoclipuri în care omori pe cineva în bătaie
în fața a vreo 50 de elevi de clasă primară?
Da.
Clipurile sunt deja online?
Da.
Dar nu se văd prea bine.
Putem depune o contestație. Arată-i!
Ajutor!
Ăla e Igor?
Ăla. Ăsta-s eu.
Da.
De ce arde?
L-am pus puțin la perpelit. Ți-am spus că ne-am precipitat.
Și cărăușul?
Asta-i faza, nici n-avea droguri.
Voia să-i vândă lui Igor o ladă cu grenade.
Dar fundul lui Igor deja luase foc.
Ia spune, crezi că pontul despre droguri se poate să fi fost o înșelătorie
ca să intrăm toți în rahat acum?
De unde să știu că avea să apară un autobuz plin cu copii?
Ce șofer duce noaptea un autobuz cu copii într-o parcare
unde face lumea afaceri?
Ce șofer? Nu se face așa ceva!
Ador copiii.
Bine.
Vine!
N-ați văzut nimic.
Vă omor pe toți!
Da, bine.
Și ce să fac eu?
- Tu ești avocatul. Găsești o soluție. - Da, avocat, nu reparator.
În asemenea situație, nici măcar eu n-am ce face.
Fă-ți treaba de avocat acum!
Altfel dai și tu ortul popii.
Alo?
Nu mai gâfâi!
Bine: prima opțiune.
Te predai.
Dar nu vei ieși curând, existând asemenea probe.
- Să mă predau? - A doua opțiune.
Nu te predai.
Dar cea mai mare problemă e Boris, nu poliția.
Ne știm rolurile bine de ani întregi.
Eu probleme, tu soluții.
Haide!
Soluții!
Ascunde-te până se calmează apele!
Deci vreo 30-40 de ani.
Așa vom face.
- Am glumit. - De ce?
Nu poți părăsi clădirea. Sunt polițiști sub acoperire peste tot.
Mă bag în portbagajul mașinii și mă scoți tu din oraș.
Nu, Dragan. Te rog! Am fetița cu mine.
- Nu pot să te plimb prin Europa. - Doar mă scoți din oraș!
Copilul tău e o acoperire grozavă. Emma.
Copila al cărei weekend îl distrugi se numește Emily.
La naiba cu pușlamaua! E viața mea în joc!
Mă duc în parcarea subterană, tu îți aduci copilul.
Și mă duci la casa de la lac.
Cu Emilia ta.
O cheamă Emily, nenorocitule!
Ce?
Nimeni nu-mi spune mie
„nenorocit”.
Noroc că am nevoie de tine, altfel erai mort.
Și fata ta. Ai înțeles?
Da. Am înțeles.
Bine.
Și atunci s-a întâmplat.
O rază de soare divină a străbătut norii întunecați,
iar eu am simțit doar seninătate.
Trebuia să mă concentrez la prezent,
cum mă învățase Breitner.
Când conduc o mașină de fugă, conduc o mașină de fugă.
Și, când sunt la lac, sunt la lac.
Era simplu.
N-avea niciun rost să mă gândesc dincolo de asta.
Nu știam ce avea să se întâmple mai târziu.
Tati!
Eram conștient că încălcam grav înțelegerea cu Katharina.
Și mai rău, eram pe cale să merg cu un psihopat în portbagaj
la casa de vacanță unde plănuisem să mă relaxez cu fiica mea.
M-am gândit la Emily. M-am gândit la viața mea.
Dacă voiam să le salvez, trebuia să-i fac pe plac lui Dragan.
Și, dacă-i făceam pe plac lui Dragan,
nimic nu avea să mai fie la fel.
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă