Juan tog det lort.
-Kom og gør jeres arbejde. -Løgnere.
-Hvor skal I hen? -Rodri, hvad sker der?
-Kom, far. -Efterlader I ham sådan?
Gør "professionelle" reddere sådan? Nægter at hjælpe en patient?
-Han drak eddike med natron. -Ikke filme.
Nej. Han spiste også sådan en her.
Han drak eddike med natron, men spiste også sæbe. Hans mund skummer.
Drop dine løgne. Der er folk derude, som virkelig er i nød.
Så tænk over, hvad du siger.
Hvad taler du om? Hvilke løgne? Du så ham. Han er ved at dø.
-Har vi en patient eller ej? -Nej.
-Så lad os køre. -Nej, vær søde at hjælpe os.
Juanchi er en klovn.
Han gjorde dumme ting, og hans mund begyndte at skumme.
Han spiste sæben. Jeg så det.
Smid ham ind, doktor. Så tjener vi på turen.
-Hvad hedder du? -Paulina.
Paulina, du må fortælle mig sandheden, for nogen kan have brug for vores hjælp.
Hvorfor skulle det ikke være sandt? Hvad taler du om?
-Gør I jeres arbejde? -Min ven dør. I må hjælpe.
-Tag ham nu med. -Skal han bare dø af kvælning?
Hold op med at filme.
Han gjorde det altså. Hjælp os. Du må tro mig.
-På vej til hospitalet med de her "helte". -Ryk dig lidt. Du behøver ikke filme.
Hvorfor ikke? Jeg troede, du var vant til at arbejde under stress.
Godt så. Her har vi bedstefar. Du kan lide at spille helt, ikke?
Men ved han overhovedet, hvad han laver?
Besse, hvor læste du medicin?
Far, fjolset hostede.
Får han det værre?
En person i hans tilstand hverken hoster eller nyser.
-Hvad sker der med latteren? -Kællingen løj for mig.
Hold da kæft. Er det Rodri Netea? Ham fjolset fra YouTube?
-Følger du mig, min ven? -Nej, jeg følger ikke ragelse.
Hvis I var ægte reddere, havde I opdaget det, men I er elendige.
I er ikke så lidt frække at tilkalde en ambulance.
Stakler. Vi bør lave en story.
-Stands, Marcus. -Nej. De røvhuller skal først betale.
De prøver at snyde os.
-Juanchi, min ven. Så du lyset? Igen… -Kom ned derfra.
-Marcus, stands nu! -Kom ned!
Marcus, for fanden. Stands!
For helvede! Røvhul!
-Min skulder! -Forhold dig i ro.
-Hjælp mig med at vende ham. -Jeg hjælper ikke den nar.
Hjælp så!
Hans skulder går af og til af led. Hjælp ham.
-Flyt dig. -Op med dig.
-Du kan godt gå. Vær ikke en nar. Op. -Av, min skulder.
Op med dig, dit fjols!
Lille stakkel. Nu har du brug for hjælp, hvad?
-Av, for fanden. -Lad ham ligge.
Manner, hvor min skulder gør ondt. Hjælp mig.
Hjælp mig, for fanden!
-Hvad fanden? Hjælp ham dog! -Min satans skulder!
-Av, min skulder! -Vil du have hjælp? Så værsgo.
-Kører I os ikke på hospitalet? -Stands, Marcus.
-Seriøst? -Vi skal på hospitalet!
-Skat… -Hvad er dit problem?
-Jeg bad dig standse ambulancen! -Javel, doktor.
Forbandede bonderøve. I aner ikke, hvem vi er.
-Op med dig. Nu, røvhul. -Hvad?
-Hvad nu? -Marigaby.
-Fart på. Skrid ad helvede til. -Hvad fanden har du gang i?
-Nej, nej, nej. -Skrid med jer.
-Ud med jer. -Forbandede bonderøve.
-Pis af, fjolser. -Vent lidt. Min mobiltelefon, røvhuller.
-Vil du have din mobil? -Giv mig den, for fanden.
Det er fandeme løgn.
Hold nu op, skat.
Her er din skide mobil.
Møgso. Du aner ikke, hvem vi er.
-Skrid, røvhuller. -Rend mig!
INSPIRERET AF DOKUMENTAREN FAMILIA DE MEDIANOCHE
Polytraume, kirurgi, svær hovedpine, cerebrovaskulær hændelse, præcedens.
Folk har altid en ukendt forhistorie. Og den her er svær for mig at forstå.
DAG 5
Hun sagde, hun fandt på det hele under freestylen.
Men det er sgu løgn. Hun havde forberedt det hele.
Og det var alt for ondsindet. Marigaby?
Hører du efter, doktor?
Hold da kæft, Marigaby. Jeg krænger mit hjerte ud, og du er skideligeglad.
Nej, nej, jeg lytter. Men måske har du dummet dig.
-Hvordan? Jeg gjorde intet. -Hvad var der sket, hvis du havde vundet?
-Hvordan ville hun så have det? -Hold op, doktor.
Vær ikke på nakken af mig. Jeg fortæller det bare.
Her er et råd, bror. Tal med Crisis.
Når man ikke taler om problemerne, vokser de sig bare større.
Og så bliver det grimt. Man ved ikke, hvor man står, eller hvor man skal hen.
-Har du det godt? -Ja. Hvorfor spørger du?
Jeg aner ikke, hvad du lige sagde.
Og du har siddet der hele dagen og transskriberet Bibelen eller noget.
Du er da et syn for guder. Du forlod os.
Han er jo "Justice Bieber" nu.
-Vi så dig på tv. Du så sød ud. -Hørte du det?
Jeg er ligeglad med berømmelsen. Jeg vil bare hjælpe folk.
Ja, min bror er en helt. Og han bliver også en god far.
Hvad?
Ja, han er et pakketilbud, hvis nogen er interesserede.
-Vi ses. -God aften.
Altså…
-Hvad er dit problem? -Hvorfor?
-Der er uskrevne regler, María Gabriela. -Hvilke regler? Ti stille.
Kom ind.
Jeg kan ikke tro min egne øjne.
Jeg ved, du er vred. Det er derfor, jeg er her, Mario. For at forklare det.
Forklare hvad?
-Jeg troede, vi var venner. -Jeg havde ikke andre muligheder.
Jeg brugte tid på at læse artikler og deltage i konferencer…
Og så bliver du bare opereret.
Ja, men havde jeg ventet på dig, var jeg død, før du var klar.
Jeg er såret.
Jeg er så såret, at jeg ikke tror, jeg kan tage imod dine patienter længere.
Fortæl mig, hvordan jeg kan gøre det godt igen.
-Bare sig til. -Kom og arbejd for mig.
Hvad mener du?
Jeg skal bruge en til at koordinere ambulancerne og fordele patienterne.
Jeg troede, du ville inviteres på en kop kaffe eller sådan noget.
Hjælp mig, Ramón.
Den ansvarlige har sagt op, og min chef er efter mig.
Det bliver godt. Du får tid til at komme dig.
Jeg ved ikke…
Du får en god løn. Du får sundhedssikring. Jeg kan endda skaffe dig madkuponer.
Det sætter jeg pris på, Mario.
Men kontorlivet er ikke lige mig.
Hør nu, Ramón. Din livsstil er ikke god for dit hjerte.
Og de gjorde sikkert ikke deres bedste. Det viser du mig senere.
Gør det for din familie. Overvej det nu.
Jeg har sms'et.
-Siger vi ikke hej længere? -Hej.
Jeg svarede dig.
Jeg så det nok ikke. Jeg arbejdede. Jeg har nogle spørgsmål angående Nallely.
Marigaby, du må ikke hænge dig for meget i det.
Det gør jeg heller ikke. Folk dør, ikke? Det står klart for mig.
Jamen så ved du også, at du ikke må knytte dig til patienterne.
Okay?
Javel. Fortæl mig endelig mere om, hvordan jeg skal udføre mit arbejde.
Du har for meget at tænke på. Dit studie, ambulancen, din familie.
Din lille ven fra studiet.
-Vil du hellere tale om det nu? -Jeg vil gerne vide, hvor vi står.
Vi står ingen steder.
-Vi kan ses med dem, vi vil. Vi er voksne. -Så klynk ikke over den pige. Hun er død.
Sådan er det bare. Man kan ikke redde alle.
Du er syg.
Det var dumt af mig at tro, vi havde noget til fælles.
Marigaby, vent.
-Godt. Nu er vi her. Går I så? -Vi bliver lidt.
Ved I, hvad der sårer mig mest? Jeres manglende tillid.
Godt så. Ind med dig. Vi kigger herfra.
Du… Opfør dig pænt.
-Hvad laver du? -Ind!
-Det er rart, ikke? -Hvad?
Det her.
At følge børnene i skole. At gøre det sammen.
-Det vækker minder. -Du fulgte da aldrig børnene i skole.
Du kom smadret hjem fra arbejde og sov som en bjørn. Husker du det?
Ja, for pokker. Men så er det rart at gøre det her for første gang.
Jeg ved, hvor du vil hen med det. Og vi har talt om det.
Jeg sludrer bare.
Jeg ved, at vores lille kys forleden sendte blandede signaler. Men…
Skønt kys.
-Vi skal ikke være sammen igen. -Man skal aldrig sige aldrig.
Det ville være en katastrofe. Vi ville falde tilbage i de gamle vaner.
Nej, jeg er en ny mand.
Jeg er fremtidens Ramón.
Og fremtidens Ramón har intet at gøre med fortidens Ramón.
-Du ligner den samme mand. -Nej, nej. Jeg leder efter et kontorjob.
Jeg har fået tilbud. Jeg spiser sundere.
Jeg er glad på dine vegne.
Men vi bliver aldrig andet end venner. Det er bedst for børnene.
Det er fint.
-Venner. -Venner.
-Men med fordele. -Gider du lige, Ramón?
Opfør dig pænt.
-Hvorfor var du sådan? -Hvem var det, der ville gå solo?
Cristina, det var, så en af os vandt.
-Du kom i finalen og vandt. -Og?
Men du havde jo ikke behøvet at ydmyge mig foran min familie.
Min mor, far og bror var der, og du var ligeglad. Hvorfor?
Jeg var såret.
Over at du forlod mig.
Jeg ville sikre os sejren, ikke forlade dig.
Jeg kan ikke gå tilbage og rette op på mine fejl.
Men vi kan prøve at tale om, hvad der sker med os.
Har du glemt, at jeg er gravid?
For fanden, Cristina. Det har jeg da ikke glemt.
-Hvad gør vi så? -Det, du vil.
Jeg ved, det er mit valg, Marcus, men sig noget. Hjælp mig med at vælge.
Jeg har jo sagt, jeg gør, som du vil.
-Det, du vil, Crisis. -Vær en mand. Hvad gør vi?
Hør her, Crisis. Hvem er jeg?
Marcus.
Det er Marcus og Crisis.
Ikke?
Alt er godt.
Jeg ved, hvad vi gør.
Vi beholder barnet. Og du fortæller din familie, at vi rejser.
Tamayo, hvor er du?
Eksamen begynder nu.
Pis.
Pas lige på!
Pis. Luk mig ind.
Hvad kan jeg gøre for dig, frøken Ambulance?
-Jeg arbejder ikke i ambulancen længere. -Blev du træt af at være på tv?
Jeg kom for at tale om eksamen.
Hvilken eksamen? Den, du udeblev fra?
Jeg ved, det var forkert. Derfor beder jeg dig lade mig tage den.
Det er ikke fair over for dine medstuderende.
Det ved jeg godt. Og normalt ville jeg ikke bede om sådan noget,
men jeg prøver at gøre det rette. Jeg prøver virkelig.
Fint.
Denne ene gang får du lov at tage eksamen for sent.
-Mener du det? -Det er det, jeg siger.
Tak. Det er bare… Tingene er ikke lykkedes for mig på det seneste.
Selvfølgelig kan du højst få 80 %, så det er fair over for de andre.
Tak. Ja.
Og det er kun, fordi jeg tror, du har en lys fremtid forude.
Du er ikke så led, som alle siger.
Det er din sidste chance.
Spild den ikke.
Tak.
Marigaby.
-Hvad vil du? -Jeg har noget vejledning.
-Du behøver ikke forklare dig. -Okay.
-Jeg smutter. -Farvel.
-Kan du huske, hvad du skal? -Ja, det er ikke så svært.
Du kan være ret blank. Ligesom med hovedstæderne.
Der er for mange delstater. Det er ikke min skyld.
Okay. Skynd dig. Mine forældre ved ikke, jeg er her.
-Hvad har du sagt til dem? -At jeg skulle træne til matematikstævnet.
Jeg fortalte matematikholdet, at jeg skulle til ballet,
og balletholdet, at jeg havde lektier.
Hvordan kan du det?
-Man skal altid være et skridt foran. -Det ved jeg intet om.
Jeg er bange. Jeg vil ikke have ballade.
Husk, at vi gør det for vores forretning. Vil du ikke tjene dine egne penge?
-Være uafhængig? -Jo.
Så hvad bliver det til? Hjælp mig med at hjælpe dig.
Far, Pikas mor henter hende udenfor. Hun har tilbudt at køre mig hen til mor.
-Ja, det er lige på vejen. -Okay. Mange tak.
Jeg er glad for, at din mor lod jer ses igen.
Ja, jeg forklarede hende det, og hun kunne sagtens forstå det.
Godt. Du er altid velkommen her.
Du har god indflydelse på det grødhoved.
Så du må hellere høre godt efter, hvad din veninde siger.
Det siger jeg også altid.
Min mor venter nok udenfor.
-På gensyn, don Ramón. -Hav det godt.
Vi ses, far.
Nå? Din tur.
Husk, at vi skal bruge fotos af knogler.
Brækkede knogler, synlige knogler, blod, indvolde, alt det der.
-Jo blodigere desto bedre. Send mig dem. -Ja.
Måske er det ikke den bedste idé.
Sagde du ikke, du var modig? Bevis det.
Gør det nu.
Kom nu.
Den anden side.
Vi skal lige forbi din mor.
-Hvorfor? -Nu skal du se.
-Min mobil. -Jeg ville bare tage nogle fotos.
"Jeg ville bare tage nogle fotos." Sæt dig om bagi. Nu!
-Og så ryger du ud. -Du blev opdaget.
Hej, knægt. Vi skulle til at lede efter dig.
-Henter du mig i morgen? -Det ved jeg ikke. Vi får se.
Okay. Farvel, far.
Det der gør I ikke igen. Hverken dig eller Pika.
Kom.
-Du ser godt ud med briller. -Fantastisk.
-God aften. -Vent lidt, Luke.
Tak, fordi du er så sød ved min familie.
Og for brillerne.
Nej, det skal du ikke tænke på. Men må jeg give dig et godt råd?
Vær ikke kun dine børns chef. Vær også deres far.
Så de ser, hvad jeg ser. En god fyr. Ved du, hvordan jeg kan se det?
Jeg havde ikke kunnet håndtere den her situation lige så godt som dig.
Du ved, jeg er fremtiden, og du er fortiden.
Jeg er her med dine børns mor.
Ramón, jeg inviterer dig til at tage Guds hånd. Han oplyser selv den mørkeste sti.
-Tak. -Gud velsigne dig.
Nu vil præsten give mig gode råd. Hvem tror han, han er?
-Hvad er der med dig? -Unger…
Jeg er jeres chef, men også jeres far.
Hvordan har du det, Marcus?
Mig?
Fint nok. Alt er godt, Ramón.
-Er der nogen, der har sagt noget eller… -Sagt hvad?
Ikke noget. Jeg har det fint.
Og dig, Marigaby? Hvordan har du det?
-Hvad er der med dig? Du opfører dig sært. -Jeg har det fint.
Jeg vil bare vide, hvordan I har det. Fordi jeg elsker jer.
Hør, Ramón. Du er ikke ved at dø igen, vel?
-For f… -Hvordan har min yndlingsambulance det?
Carmencita, vi har det godt. Har du noget til os?
-Hvor langt er I fra den nordlige bydel? -Et kvarter?
Vi har et opkald. Et bevidstløst barn. Moderen er desperat.
-Tæt på Plaza Luis Cabrera. -Vi er på vej. Send adressen.
Modtaget.
Er det her?
-Godaften. -Godaften.
-Er du hans mor? -Ja. Kom ind.
Min søn skar sig på noget metal i forgårs.
Han fik feber, så jeg ringede til vores familielæge.
Han tilså ham og gav os medicin mod feberen, men han blev ved at svede.
-Har du talt med lægen igen? -Han svarer ikke.
Jeg er helt alene. Min mand er på forretningsrejse.
-Hent båren. Jeg går med hende. -Okay, doktor. Vi kommer straks.
-Denne vej. -Javel.
-Hvor gammel er din søn? -Otte år.
Kan du huske, hvilken medicin lægen gav jer?
Nej.
Tænk ikke på det. Jeg kigger på æsken senere.
Denne vej.
Min søn er på sit værelse. Han har sovet i et stykke tid.
-Doktor, herhenne. -Javel.
Gudskelov. Feberen er væk.
-Det er min Danny. -Jeg kommer lidt tættere på.
Daniel, min skat. Vågn op. Han har ikke feber mere, vel?
Nej.
-Vent her. Jeg henter noget medicin. -Han bliver rask, ikke?
Vær ikke bekymret. Jeg går nedenunder. Jeg kommer straks.
Hørte du det, min skat? Det skal nok gå.
Pis, pis, pis. Han er død. Drengen er død.
Kom her. Ring til politiet.
-Hvorfor? -Drengen er død.
-For fanden… -Hent noget diazepam, 5 mg.
Doktor?
-Hurtigt. Hun er i chok. -Behandler I ham ikke?
Diazepam.
Selvfølgelig. Det er derfor, vi er her.
-I skal med på hospitalet, fordi… -Ingen hospitaler. Han skal ingen steder.
Okay. Vi klarer det her, men vi må…
-Kurerer I ham? -Ja, men du må forholde dig i ro, så…
-Rør mig ikke! -Rolig.
-Kurerer I ham? -Rolig. Vi vil gerne hjælpe.
-Far, nu! -Hvorfor?
Vi har intet diazepam, kun det her.
Nej! Slip mig!
-Tag det roligt, frue. -Vi vil bare hjælpe.
-Hjælp! -Det er for dit eget bedste.
-Hjælp! -Hold hende. Tag det roligt.
-Er du færdig? -Ja. Sådan.
Andre oplysninger?
Han skal obduceres, men ud fra ligets tilstand vil jeg skyde på fire-fem dage.
-Javel. -Ellers andet?
Vi måtte bedøve hende, så hun faldt lidt til ro.
Nej, vi kan ikke tage ansvar for kvinden.
-Hjælp mig nu her. -Sådan er reglerne. Jeg beklager.
Lad mig se. Er vi færdige? Så smutter vi.
-Hvad med dig? -Jeg har sagt, det ikke er vores problem.
-Hvad gør vi så? -Hvem bedøvede hende? Os eller jer?
Desuden kan vi ikke tage hende med sådan.
-Kan I ikke? -Det er kompliceret.
Når hun vågner på hospitalet eller lignende, kan hun afgive forklaring, ikke?
-God aften. -God aften.
-Rend mig. Hvad regnede du med, Ramón? -Lad os køre.
De røvhuller gør aldrig en skid.
-Jeg kommer lige om lidt. -Okay, men skynd dig, doktor.
Forsigtig, så hun ikke vågner.
CLOZAPIN, 10 MG
ZOTEPINE
Så for satan.
Hallo…
-Vi er på skideren. -Hvad nu?
Hun har ikke taget sin medicin i en evighed.
-Hvilken medicin? -En masse antipsykotisk.
Vi kan ikke køre hende til retsmedicinsk. Hvis hun vågner, må vi bedøve hende igen.
Jeg fortæller dem, at vi kører hende til Fray Bernardinos psykiatriske hospital.
De tager imod hende uden forsikring. Hvis hun er rolig.
-Lad os køre. Hurtigt. -Ja.
-Doktor. -Hvor er jeg?
Rolig. Alt er godt.
-Hvor er min søn? -På hospitalet. Vi er på vej derhen.
Vær ikke bekymret.
Tag det roligt, frue.
Sådan. Luk øjnene. Sov bare videre.
-Rolig. -Vil du finde noget midazolam?
Ja.
Hvor er det?
Det burde være her, men du har rodet alt til.
-Det er her ikke. -Det burde ligge der.
Hov. Nej, nej, nej. Hvad laver du?
-Rør mig ikke. -Vi vil bare hjælpe.
-Rolig! -Hvor er min søn?
-Nej, nej, nej! -Far!
-Hvad har du gang i? -Hvor er min søn?
-Pas på! -Far!
-Tag det roligt. Nej. Læg den fra dig. -Hold jer fra mig.
-Rolig. -Hold jer væk!
-Vi er rolige. Se. -Rolig, frue.
Forsigtig.
-Satans! Rolig, frue! Fald nu ned. -Nej!
-Tag hendes ben. En, to, tre. -Nej. Luk mig ud! Giv slip!
-Doktor! -Det skal nok gå.
-Luk mig ud! -Vi vil bare hjælpe.
Ramón!
-Hurtigt. Gazebind! -Daniel!
-Vi kører dig hen til ham. -Luk mig ud!
Luk mig ud! Min søn!
Ampullerne mangler.
Hun er bindegal.
-Jeg vil have min søn. -Rolig. Det skal nok gå.
Min søn! Min søn!
Nej!
Luk mig ud! Jeg beder jer! Vil I ikke nok?
Det er kaput.
-Har din far set stræberarmen? -Glem den. Spidshjulet er smadret.
-Bare han ikke får hjertestop igen. -Pokkers.
Det er jeg ked af, Ramón. Vi tager os ikke af galninge.
Beklager, men vi kan ikke tage hende.
Du ved vel, vi ikke har mulighed for at gøre noget gratis.
Mine folk hjælper jer med at skifte dæk. Men det er det. Vi kan ikke gøre andet.
-Jeg forstår. -Forstår du?
Hvad mener du, far? Det er altid det samme, ikke?
Jeg er så træt af, at alle bakker ud, når der går ged i den.
Men familien Tamayo er der altid, ikke? Så det er vores problem.
Har du intet at sige?
Marigaby!
Hvad er der med din datter, Ramón?
Det var jer.
I dræbte min søn.
Det var jer.
-I dræbte min søn. -Han var allerede død.
Vi kunne ikke redde ham.
Det gør mig ondt.
Man siger, de følelser, vi ikke viser, aldrig falder til ro. De dør aldrig.
De bliver levende begravet og kommer frem på værre måder senere.
Men det er nemt nok at sige, når man ser det udefra.
For pokker, Nallely. Gid vi havde lært hinanden bedre at kende.
Inflationen fortsætter med at stige i Mexico.
Forbrugerprisindekset nåede helt op på 9,2 %…
Du er sent oppe.
Måske skulle jeg ikke have sagt noget til Ramón.
Men jeg ved ikke… Han skal vide, at jeg værdsætter hans indsats.
For det er sgu svært for ham at se mig som en allieret.
Jeg ved ikke, skat… Når jeg tænker på, at Ramón og hele banden
bare dukker op, når de har lyst, så… Det er sært, for at være ærlig.
Men hør her. Hvis det er det, du ønsker…
…og det gør dig glad, så gør det også mig glad.
Din familie er min familie.
Luke.
Jeg elsker dig.
Jeg håber, du er tilfreds, Ramón. Kvinden har det godt. Bilen er et vrag.
Og vi har tjent lige præcis nul pesos. Igen.
Hvad skulle jeg have gjort?
Du ved, hvordan det er. Ingen vil tage sig af tosserne.
Vi kalder dem ikke "tosser", Ramón.
Se nu der.
Reparationen bliver dyr. Og vi har ikke ligefrem pengene.
Så kører vi, doktor.
Doktor?
Doktor!
Satans.
Se her!
-Hvad er det? -Jeg ved, hvad der skete med Nallely.
Nallely fik en hjernehindeblødning uden symptomer.
Da de stabiliserede hende, tjekkede de kun ribben, lunger og ben
for at udelukke de umiddelbare risikofaktorer.
Men efter det fortsatte blødningen.
Derfor bidrog hovedpineanfaldene til hendes tilstand.
-Og… -Tamayo.
Da hun tog smertestillende mod hovedpinen…
-Tamayo? -…blev hendes blod så fortyndet…
-Tamayo. -…at det forårsagede hjernehypoksi.
Den skade kunne være blevet diagnosticeret og behandlet,
hvis hun var kommet på hospitalet i stedet for at lade mig medicinere hende.
Var det derfor, du udeblev fra eksamen? Lavede du det her?
Jeg havde brug for at forstå det.
Det er min skyld.
Hospitalet havde reddet hende, men jeg lod hende tage smertestillende.
Det var ikke din skyld. Uden dig var hun død efter jordskælvet.
Forstår du? Det var ikke din…
Vent.
Vent, Tamayo.
Ikke sådan her.
Vent, Tamayo! Tamayo!
-Beklager, men denne gang er den færdig. -Det må du ikke sige, mand.
-Det bliver dyrt. -Hvor meget taler vi om?
-Hvad så, søs? -Marcus?
Hvad fanden, doktor? Du skræmte os sgu. Hvor er du?
-I må klare det alene. -Vent. Hvad?
Hvad mener du med alene? Hvor er du, søs? Vi kan hente dig og tale om det.
Fortæl far, at…
-Jeg er færdig med ambulancen. -Kom nu, Marigaby. Lad nu være med…
Tekster af: Cecilie Hassenkam