Juan přebral.
- Dělejte svou práci. - Lháři.
- Kam jdete? - Rodri, co je?
- Mizíme. - Nepomůžete mu?
Copak tak se chovají záchranáři? Odmítají ošetřit pacienta.
- Jen vypil ocet se sodou. - Nenatáčet.
Ne, taky si dal tohle, přísahám.
Dal si ocet se sodou, ale taky mýdlo a teď má pěnu u pusy.
Nechte si ty historky. Tam venku někdo vážně potřebuje pomoc.
Trochu se zamyslete, jo?
Co to říkáte? Jaký historky?
Vždyť jste ho viděla. Umírá.
- Tak naložíme ho? - Ne, jedeme.
- Tak jo. - Ne, prosím. Pomozte nám.
Juanchi je pitomec.
Dělal vylomeniny a najednou měl pěnu u pusy,
ale to mýdlo vážně snědl, přísahám.
Nalož ho, Doktorko. Dáme jim slevu.
- Vaše jméno? - Paulina.
Paulino, řekněte mi pravdu.
Protože někdo jiný nás možná vážně potřebuje, jasné?
Proč bych lhala? Co to povídáte?
Nemáte zachraňovat?
On umírá, pomozte mi.
- Naložte ho. - To se má udávit?
Přestaňte natáčet, jasné?
Fakt nelžu.
Pomozte nám. Věřte mi.
AMBULANCE
Rádoby hrdinové nás vezou do nemocnice.
Uhněte. A můžete nechat toho natáčení.
Proč? Stresový situace jsou váš denní chleba, ne?
Tak jo, tady máme staříka.
Roli hrdiny si užíváte, ne?
Jestlipak aspoň ví, co dělá?
Kde jste vlastně studoval?
Tati, ten hajzl právě zakašlal.
Takže se mu přitížilo?
Člověk v jeho stavu by nekašlal.
Co je sakra? Čemu se smějete? Co se děje?
Ta svině mi lhala.
Ty kráso, není to Rodri Netea? Ten vymaštěnej youtuber?
Hustý, ty mě sleduješ?
Ne, odpad nesleduju.
Praví záchranáři by si všimli, ale vy stojíte za hovno.
Pěkná drzost, takhle zneužít sanitku.
Ubožáčci, tohle si říká o storýčko.
- Marcusi, zastav. - Nemůžu.
Ale ti parchanti nám to zaplatí.
- Chtějí nás obrat. - Juanchi, kámo.
- Viděls světlo? Zase… - Slezte.
- Marcusi, zastav! - Sednout!
Do háje, Marcusi, zastav!
Sakra. Debile!
Do hajzlu, moje rameno!
Nehýbejte se.
- Pomoz mi ho položit. - Jemu nepomůžu.
Koukej mi pomoct!
Občas si vyhodí rameno. Sakra, pomozte mu.
- Uhni. - Vstaňte.
- Chodit můžeš, tak mě neštvi. Vstaň. - Moje rameno, do hajzlu.
Vstaň, šmejde!
Podělaná bledule, teď chceš pomoct, jo?
- Sakra! - Nech ho být.
Kámo, moje rameno. Do prdele.
Pomozte mi.
Pomozte mi, do prdele!
- Hrabe ti? Pomoz mu. - Sakra, moje rameno.
- Sakra, to bolí. - Chceš pomoc?
Tak prosím.
Vemte nás do nemocnice.
- Marcusi, zastav! - Co?
- Jo? - Odvezte nás!
- Zlatíčko. - Hrabe ti?
- Zastav tu sanitku, sakra! - No dobře.
Asi nás neznáte, chátro!
- Vstaň. Dělej, kreténe. - Cože?
- Co? - Marigaby.
- Ven. Jděte do prdele. - Co to sakra děláš?
- Ne! - Táhněte někam!
- Zmizte. - Debilové!
Vyliž si, šmejde.
Počkat! Ještě mobil, kreténi!
- Chceš mobil? - Podej mi ho, sakra.
To ne. Do háje.
Přestaň.
Tady ho máš, kriple.
Nevíš, s kým si zahráváš.
- Naser si, vole. Debilové. - Ty si naser.
PŮLNOČNÍ RODINA
INSPIROVÁNO DOKUMENTEM PŮLNOČNÍ RODINA
Polytrauma, operace, bolesti hlavy, mozková příhoda, opakovaně.
TUKOVÁ EMBOLIE? ASPIRIN
Vždycky se najde něco, co o druhých nevíme.
Mně se to nějak nedaří pochopit.
DEN 5
Prý to skládala až tam, údajně to byl freestyle.
Ale to je kec, měla to naprosto promyšlený.
A fakt mě hnusně urážela.
Marigaby?
Posloucháš vůbec?
Sakra, já si tady vylévám srdce, a tobě je to putna.
Ne, to ne, vždyť… Vnímám tě. Ale uvědom si, žes to podělal.
- Jak? Nic jsem neprovedl. - To se ptáš?
Co kdybys to býval vyhrál?
- Jak by si připadala? - Ale no tak.
Nepeskuj. Jen vyprávím, co se stalo.
Dám ti radu, brácho.
Promluv si s ní.
Když problémy neproberete, nahromadí se a je to v háji.
Porafáte se tak, že ani nevíš, jak na tom jste. To vám hrozí.
- Všechno v pohodě? - Jo, pročpak?
Protože nechápu, o čem to mluvíš, a celej den tady přepisuješ Bibli nebo co.
To jsou k nám hosti. Opustil jsi nás.
No jo, je z něj Justice Bieber.
- V telce ti to slušelo. - Slyšíš to?
O slávu a bohatství mi nejde.
Chci jen zachraňovat životy.
Jo, brácha je hrdina.
A taky to bude bezva otec.
Cože?
Jo, hezky dva v jednom, tak se postavte do fronty.
- Mějte se. - Dobrou.
- Čau. - Já…
- Jsi normální? - Proč bych nebyla?
Co bratrská úmluva, Marío Gabrielo?
- Sklapni. - Jsme bráchové.
Dále.
No to snad ne.
Vím, že se zlobíš. Proto jsem tady.
Všechno ti vysvětlím.
Co přesně?
Měl jsem tě za přítele.
Neměl jsem na vybranou.
Strávil jsem hodiny nad články a na školeních.
A ty prostě jdeš pod kudlu.
Jo, jenže…
Než bys to všechno dal dohromady, už bych byl po smrti.
Ranils mě.
Tak moc, že snad ani nemůžu přijímat tvoje pacienty.
Tak mi pověz, jak si to u tebe mám napravit.
Stačí říct.
Pracuj pro mě.
Jak to myslíš?
Potřebuju nějakého koordinátora sanitek a příjmu pacientů.
Já myslel, že budeš chtít pozvat na kafe nebo tak.
Pomoz mi, Ramóne.
Můj člověk odešel a šéf po mně šlape.
- Prospěje ti to. V klidu se zotavíš. - Já ti nevím.
Nabízím dobrý plat.
Taky zdravotní pojištění. A můžu přihodit i stravenky.
Moc si toho vážím, Mario.
Ale kancelářina není nic pro mě.
Poslyš, Ramóne.
Svým životním stylem srdci nijak nepomáháš.
A tu operaci beztak odbyli.
Pak mi to ukážeš.
Udělej to pro svou rodinu. Zvaž to.
Psala jsem ti.
- Už se ani nezdravíme? - Ahoj.
A já odepsal.
No, asi jsem to přehlídla. Pracovala jsem.
Ale chci se zeptat na Nallely.
Marigaby, nenech se tím pohltit.
To nedělám.
Lidi umírají, že? To je mi jasný.
Takže…
V tom případě víš, že se na pacienty nemáš vázat.
Jasný?
Nepovídej. No prosím. Poraď mi, jak mám dělat svou práci.
Máš toho prostě hodně.
Chápeš? Studuješ. K tomu sanitka a rodina.
Kamarádíček ze školy.
- To teď chceš probírat? - Chci jen vědět, jak na tom jsme.
Nejsme na tom nijak. Můžeme se vídat, s kým chceme.
- Jsme dospělí. - Tak tu holku už neřeš. Je mrtvá.
Rozumíš? Tečka. Nezachráníš všechny.
Jsi nechutnej.
A já kráva věřila, že máme něco společnýho.
Počkej.
Dobrý, tak jste mě přivedli.
Můžu už jít?
Chvilku tady počkáme.
Víte, co mě na tom bolí nejvíc?
Že mi nevěříte.
Tak jo, běž dovnitř. Budeme tě sledovat.
Hej.
Nezlob.
- Co to děláš? - Běž!
- Tohle je fajn, že? - Co?
No tohle.
Vodit děti do školy.
Hezky společně.
Něco mi to připomíná.
Vždyť jsi děti do školy nevodil.
Vracel ses z práce vyčerpaný a spal jsi jako medvěd.
Máš pravdu. Tak je fajn si to poprvé zkusit.
Vím, o co se snažíš.
- A už jsme to řešili. - Ne, jen si povídáme.
Vím, že tím polibkem jsem vyslala špatný signál.
Ale…
Byl báječný.
Nevrátíme se k sobě.
Nikdy neříkej nikdy.
Byla by to hrůza.
Zajeli bychom do starých kolejí.
Ne, já jsem teď jiný muž.
Jsem Ramón budoucnosti.
A ten nemá s Ramónem minulosti nic společného.
- Mně připadáš stejný. - Ne.
Hledám si kancelářskou práci.
- Mám nabídky. - Vážně?
Jo, a zdravěji jím.
Tak to ti moc přeju.
Ale my už můžeme být jen přátelé.
Už kvůli dětem.
Dobře, tak jo.
- Přátelé. - Přátelé.
Ale s výhodami.
Ale no tak, prosím tě.
Nezlob!
Proč jsi byla taková?
- Kdo chtěl jet sólo? - Jen abychom zvýšili naši šance na výhru.
- Dostala ses do finále a vyhrálas. - No a?
Ale ponižovat mě před mou rodinou jsi teda fakt nemusela.
Měl jsem tam rodiče i brášku, ale to ti bylo fuk.
Jak to?
Byla jsem smutná.
A ty ses na mě vykašlal.
To jsem nechtěl. Šlo mi o výhru.
Nemůžu vrátit čas a napravit to, ale…
Ale můžeme probrat, co se s náma děje.
Vzpomínáš si, že jsem těhotná?
Do prdele, Cristino. To fakt nezapomenu.
Tak co s tím uděláme?
Cokoli chceš.
Já vím, že cokoli chci.
Ale prosím tě, řekni něco. Pomoz mi rozhodnout.
Vždyť říkám. Udělám, cokoli chceš.
Cokoli chceš, Crisis.
Buď chlap. Co budeme dělat?
Hele, Crisis.
Kdo jsem?
Marcus.
Jsme Marcus a Crisis.
Že jo?
Jsme v pohodě.
Už vím, co uděláme.
To dítě si necháme.
A oznámíš doma, že odjíždíme.
Tamayová, kde vězíš?
Zkouška už začíná.
Sakra.
Hej, bacha!
Do hajzlu! Otevřete mi.
Co byste ráda, Madam sanitko?
Už v sanitce nedělám.
Sláva už se vám omrzela?
Jsem tu kvůli zkoušce.
Kvůli jaké?
Té, co jste vynechala?
Zvorala jsem to.
Proto vás chci poprosit o druhou šanci.
To by nebylo fér k vašim spolužákům.
Já vím a jindy bych o to nežádala, ale teď se snažím dělat věci správně.
Opravdu se snažím.
Dobře.
Protentokrát vám umožním výjimečný termín.
Vážně?
Jak jsem řekl.
Děkuju.
Poslední dobou život prostě nejde podle plánu.
Samozřejmě získáte maximálně 80 % bodů, aby to bylo spravedlivé.
Díky, v pořádku.
A dělám to jen díky víře ve vaši zářnou budoucnost.
A to jste prý šmejd.
Máte poslední šanci.
Nepromarněte ji.
Děkuju.
Marigaby.
Co chceš?
Jdu doučovat.
Nemusíš mi nic vysvětlovat.
Dobře.
Měj se.
Tak zatím.
- Víš, co máš dělat? - Jo, není to nic složitýho.
Občas býváš dost natvrdlej. Třeba když jde o hlavní města.
Nemůžu za to, že existuje tolik států.
Tak jo, hni sebou. Naši nevědí, že tu jsem.
- Co jsi jim řekla? - Že trénuju na matematický maraton.
V matematickém kroužku jsem řekla, že mám balet.
A v baletu, že se musím učit.
Jak ti to prochází?
Musíš být pořád o krok napřed.
Já nějak nevím.
Mám strach.
Nechci mít potíže.
Tohle přece děláme kvůli tvýmu podniku. Copak si nechceš vydělávat?
Získat nezávislost?
Jo, to chci.
Tak jak to bude?
Pomoz mi ti pomoct.
Tati, Piku přijede vyzvednout máma.
Prý mě může hodit k naší mámě.
Jo, máme to po cestě.
Dobře. Díky.
Jsem rád, že už se zase smíte kamarádit.
Jo, mámě jsem to vysvětlila a teď už to naprosto chápe.
Dobře.
Jsi tady vždycky vítaná.
Máš na toho tupce dobrý vliv.
Takže ji koukej ve všem poslouchat.
Přesně to mu taky říkám.
Máma už asi čeká venku.
- Na shledanou. - Opatruj se.
Ahoj, tati.
Takže…
jdi na to.
Pamatuj, potřebujeme fotky kostí.
Zlomeniny, kosti trčící z těla, krev, vnitřnosti a tak.
Co nejkrvavější.
- Posílej. - Jo.
Možná to není nejlepší nápad.
Chlubil ses odvahou. Dokaž ji!
No běž!
Běž.
Z druhé strany.
Stavíme se u vaší mámy.
Proč jako?
Uvidíš.
Můj mobil.
Chtěl jsem jen fotit.
„Chtěl jsem jen fotit.“
Běž si sednout.
No šup.
- Zalez si. - Dopaden!
Ahoj.
- Už jsme chtěli začít pátrat. - Vyzvednete mě zítra?
Nevím, uvidíme.
Dobře, tak čau.
Tohle už mi vy dva nedělejte.
Tak pojď.
- Ty brýle ti sluší. - Dík.
- Dobrou noc. - Luku, počkej.
Díky, že jsi k nám tak hodnej.
I za ty brýle.
To nestojí za řeč.
Ale můžu ti něco poradit?
Nebuď pro svoje děti jen šéf.
Buď i táta.
Ať vidí to, co já. Že jsi dobrák.
Víš, jak to vím?
Já bych celou tuhle věc nezvládl tak dobře jako ty.
To, že já jsem budoucnost a ty minulost.
To, že já tady žiju s jejich matkou.
Zvu tě, abys přijal Pánovo vedení. On vrhá světlo i na nejtemnější cesty.
- Díky. - Bůh ti žehnej.
Teď mi kazatel bude radit? Kdo si myslí, že je?
AMBULANCE
Svý priority měním, teď účty poctivě platím.
O chlast už nezavadím a policajty neprudím.
Jen těžko prachy hledám ve svým prasátku starým…
- Co blbneš? - Děcka.
Jsem váš šéf, ale taky otec.
Jak se daří, Marcusi?
Mně?
Jsem v pohodě. Všecko dobrý.
- Říkal ti někdo něco? - A měl by?
Ne, nic. U mě je všechno v pohodě.
A ty, Marigaby? Jak je?
- Co je ti? Chováš se divně. - Ale nic.
Jen se o vás zajímám, protože vás mám rád.
Ty, Ramóne.
Neumíráš zas, že ne?
Do pr…
Tak ne.
Jak se má můj oblíbený tým?
Carmencito! Máme se fajn.
Máš pro nás něco?
Jak daleko to máte na sever?
- Patnáct minut? Deset. - Něco tam mám.
Dítě v bezvědomí. Matka je zoufalá.
Poblíž Plaza Luis Cabrera.
Jedeme tam. Pošli souřadnice.
Jasně.
Hezky včas se vracím, svůj rap na hřebík věším…
Fakt? Tady?
- Dobrý večer. - I vám.
- Vy jste matka? - Ano, pojďte dál.
Můj syn se předevčírem řízl o kus kovu.
Schvátila ho horečka, tak jsem zavolala našeho lékaře.
Prohlédl ho a předepsal mu lék na horečku, ale syn se nepřestal potit.
Doktor už nic neříkal?
Nezvedá mi telefon.
Jsem tady sama. Manžel je služebně pryč.
Brácho, běžte pro nosítka. Já půjdu s ní, jo?
Jo, Doktorko. Hned to bude.
- Tudy, prosím. - Ano.
Kolik synovi je?
Osm.
Vybavíte si jméno toho předepsaného léku?
Už ne.
Nevadí, pak se podívám na obal.
Za mnou, prosím.
Leží ve svém pokoji a…
už dlouho spí.
Tudy, paní doktorko.
Ano.
Díkybohu.
Horečka už pominula.
To je můj Danny.
Teď ho pořádně prohlédnu, ano?
Danieli, zlatíčko, prober se.
Horečku už nemá, že?
Nemá.
Chvilku tady počkejte, skočím pro léky.
Ale bude v pořádku?
Ano, bez obav. Odběhnu dolů a hned se vrátím.
Slyšíš, miláčku? Budeš v pořádku.
Sakra, sakra.
Ten kluk je mrtvej. Je po něm.
Brácho, pojď sem. Hned volej policajty.
- Proč? - Ten kluk je tuhej.
Jako fakt?
- Přines 5 miligramů diazepamu. - Paní doktorko?
- Honem, je v šoku. - Prohlédnete ho?
Diazepam.
Ano, samozřejmě. Proto jsme přijeli.
- Musíme do nemocnice… - Ne.
Žádná nemocnice, nikam nemusí. Ne.
Dobře, tak to provedeme tady, ale musíme…
Stůjte! Nevyléčíte ho?
Vyléčíme, ale musíte se uklidnit…
- Nesahejte na mě! - Klid.
- Nevyléčíte ho? - Klid, chceme pomoct.
- Tati! Teď, tati! - Proč?
- Místo diazepamu mám tohle. - Ne! Pusťte mě! Proč?
- Jen klid. Tady. - Pomůžeme vám.
- Pomoc! - Je to pro vaše dobro.
- Chyť ji! - Pomoc!
Klid, klid.
Nebojte. Povedlo se?
Jo. Povedlo.
Ještě něco, slečno?
FORENZNÍ ODDĚLENÍ
No, musejí provést nekropsii,
ale vzhledem k rozkladu už jsou to tak čtyři až pět dní.
- Dobře. - Ještě něco?
Museli jsme jí dát sedativa na uklidnění.
Ne, prostě ne. Nemůžeme si ji vzít na starost.
No tak, pomoz mi.
Taková jsou pravidla, příteli.
Je mi líto.
Tak jsme hotoví? Odjíždíme, ano?
- A co vy? - Už jsem říkal, že náš problém to není.
A co teď?
Kdo jí dal sedativa? My, nebo vy?
Navíc ji takhle odvézt nemůžeme.
- Nemůžete. - Je to složité.
Svědčit bude, až se vzbudí. V nemocnici nebo jinde, že ano?
Dobrou noc.
Vyliž si.
- Co jsi čekal, Ramóne? - Jdeme.
Ti šmejdi nikdy nehnou prstem.
Běžte napřed. Hned přijdu.
Dobře, ale rychle.
Dávejte pozor. Ať se nevzbudí.
CLOZAPIN
ZOTEPIN
A sakra.
Hej.
- Máme průser. - Co? Proč?
Už bůhvíjak dlouho si nevzala léky.
- Jaký? - Bere hromadu antipsychotik.
Takhle na forenzní nemůže. Když se vzbudí, musíme ji zas uspat.
Nahlásím, že ji vezeme na psychiatrii do Bernardinovy nemocnice.
Přijmou ji bez pojištění, když bude klidná.
- Tak honem. - Jo, pohyb.
- Doktorko. - Kde to jsem?
Jen klid, nic se neděje.
- Kde je můj syn? - V nemocnici, kam jedeme.
- Nemusíte se bát. - Zůstaňte v klidu.
Ano, zavřete oči.
Běžte zase spát, ano.
- Klid. - Podáš mi midazolam?
Jasně.
A kde je?
Měl by tu být, ale máš tady bordel.
Tady není.
Někde by tu být měl.
Hej! Ne! Co to děláte?
- Nesahat! - Chceme vám pomoct.
- Klid! - Kde je můj syn?
- Ne! - Pozor, tati!
- Co blázníte? - Ne! Kde je můj syn?
- Pozor! - Tati!
Uklidněte se.
- Ne, položte to. - Nepřibližujte se.
- Nechte mě! - Jen klid.
- Všichni v klidu. - Jen klid.
Opatrně.
Do hajzlu! Uklidněte se.
- Hej! - Ne!
- Chyť ji za nohy. Tři, dva, jedna. - Ne! Chci pryč! Pusťte mě!
Doktorko!
Nebojte se.
- Prosím, chci vám pomoct. - Pusťte mě!
Ramóne!
- Obvazy, šup. - Danieli!
- Odvezeme vás k němu. - Pusťte mě!
Chci odsud pryč! Můj syn! Prosím!
Ty lahvičky tu nejsou.
- Je úplně mimo. - Podej mi to.
- Můj syn. Prosím vás, ne! - Klid, nic se neděje.
Můj syn!
Ne!
Prosím, pusťte mě odsud. Prosím vás!
Na odpis.
Už táta viděl tu nápravu?
Tu neřešte. Pastorek je v háji.
Snad ho zase netrefí šlak.
Sakra.
Mrzí mě to, Ramóne, ale s cvoky u nás neděláme.
Bohužel si ji vzít nemůžeme.
Dobře víš, že si nemůžeme dovolit dělat zadarmo.
Hoši vám vymění kolo, to je v pohodě.
Ale tím to hasne.
Víc udělat nemůžeme.
- Chápu, je to… - Chápeš?
Tak ty to chápeš, jo?
To je furt dokola, že jo?
Už mě sere, že kdykoli jde do tuhýho, všichni vycouvají.
Ale Tamayovi zůstanou, aby si to mohli vyžrat.
Nic na to nepovíš?
Marigaby!
Co má za problém, Ramóne?
Ty za to můžeš.
Zabila jsi mi syna.
To ty.
Zavraždila jsi mi syna.
Už byl mrtvý.
Nemohli jsme mu nijak pomoct.
Mrzí mě to.
Pocity, které nedáme najevo, nám prý nikdy nedají pokoj. Nezmizí.
Pohřbíme je zaživa a časem vyjdou na povrch ještě horší.
Ale přihlížejícím se to snadno komentuje.
Sakra, Nallely.
Kéž bychom se bývaly znaly líp.
Další zprávy. Inflace v Mexiku dále roste.
Index spotřebitelských cen se vyšplhal o 9,2 %…
Ještě nespíš?
Možná jsem neměl Ramónovi nic říkat.
Když já prostě chci, aby věděl, jak moc si vážím jeho snahy.
Sakra, je to těžké.
Chci, aby ve mně viděl bratra.
Víš, občas mě napadá, jak sem Ramón a spol chodí,
kdykoli se jim zachce a…
Upřímně, je to divné.
Ale pokud to takhle chceš
a máš z toho radost, tak já taky.
Tvoje rodina je i moje.
Luku.
Miluju tě.
Snad jsi šťastnej.
PSYCHIATRICKÁ LÉČEBNA
Dáma je v pohodě, sanitka je v prdeli.
A my z toho máme krásných nula pesos.
Zase.
Co jsem měl dělat?
Víš, jak se věci mají. O cvoky nikdo nestojí.
My jim tak neříkáme, Ramóne.
Podívej se na to.
Ty opravy nebudou levný.
A my nejsme zrovna ve vatě.
Jedeme, Doktorko.
Doktorko?
Doktorko!
Sakra.
Koukni.
- Co to je? - Už vím, co se stalo Nallely.
Měla bezpříznakové subarachnoidální krvácení.
Když byla stabilizovaná, prohlédli jen její žebra, plíce, nohu
a ostatní bezprostřední hrozby.
Jenže ona pak dál krvácela.
Proto ty bolesti hlavy, který připisovali jejímu stavu.
- A… - Tamayová.
A jak na ty bolesti brala aspirin…
- Tamayová. - …postupně si naředila krev…
- Tamayová. - …až přišla hypoxie.
Tenhle problém
mohl někdo diagnostikovat a vyléčit,
kdybych jí neschválila samoléčbu a poslala ji do nemocnice.
Proto jsi propásla zkoušku?
Řešila jsi tohle?
Potřebovala jsem to vědět.
- Je to moje vina. V nemocnici by přežila. - Ne.
- Místo toho brala aspirin. - Ne, nemůžeš za to. Fakt ne.
Nebýt tebe, umřela by už při zemětřesení.
Rozumíš? Není to tvoje vi…
Počkej.
Počkej, Tamayová.
Takhle ne.
Tamayová, počkej!
Tamayová!
Je mi líto, ale chce to vyměnit.
To vůbec neříkej.
- A není to levný. - Kolik?
- Asi tě trefí… - Čau, copak?
Marcusi?
Co je, Doktorko? Pěkně jsi nás vyděsila. Kde jsi?
Musíte pokračovat sami.
Hej, počkat. Cože?
Jak jako sami?
Kde jsi? Vyzvedneme tě a promluvíme si.
Řekni tátovi, že…
Já v sanitce končím.
No tak, Marigaby. Tohle nedělej…
Překlad titulků: Růžena Svobodová