Det här blir en stor dag, min älskling.
Jag gör väl det rätta?
Om ditt beslut kommer från hjärtat så gör du det rätta.
Hoppla!
När Grace säger till, kommer du med ringarna.
-Ja, pappa. -Då så.
Pappa sa att när du säger till så ska jag gå fram med ringarna.
-Men hur ska jag...? -Jag säger till, oroa dig inte.
Här kommer bruden!
Är jag presentabel?
Tack, Delfino.
Tack.
Hjälper du mig, Delfino?
Tack.
Välkomna, bröder och systrar.
Må den Allsmäktiges välsignelse sänkas över er.
Herren sade:
"Det är inte bra att mannen är ensam."
"Jag ska göra en medhjälpare åt honom, en som är hans like."
Du gifter dig inte med den här kvinnan av en oren önskan-
-utan med de bästa avsikter.
Allsmäktige Gud, ge oss din nåd-
-och låt oss komma tillsammans till ditt rike, alla på samma gång.
Så lyder Herrens ord.
Herre, vi prisar dig.
Vi ställer oss upp.
Vi står här, framför altaret-
-för att Gud ska borga för, i sin oändliga ära-
-er vilja att ingå äktenskap.
Vänd er mot varandra.
Se varandra i ögonen.
Nu frågar jag er:
Har ni kommit hit utan tvång-
-av egen fri vilja?
Ja, fader. Av fri vilja.
Är ni fast beslutna att älska och respektera varandra-
-och leva i äktenskapet i resten av era liv?
Är ni fast beslutna att älska och respektera varandra-
-och leva i äktenskapet i resten av era liv?
Förlåt mig.
Jag kan inte.
Nej...
Vad hände?
Pedro.
-Försiktigt, señorita. -Tack, Delfino.
Tita!
Var är hon?
-Vad har hänt? -Tita!
Rosaura!
Du visste om det, eller hur? Du sa åt henne att gå!
-Lugna dig. -Vad har du gjort? Släpp mig!
Snälla Rosaura, du måste lugna dig.
Du är tillbaka.
Rosaura.
Vad hände? Vart tog du vägen?
-Vi måste prata. -Nej.
Säg det inte, jag vill inte höra.
Jag åker härifrån med Tita.
Vi kan inte fortsätta leva så här.
Nej, det kommer aldrig att ske.
Har vi inte lidit tillräckligt?
Om du inte hade accepterat min mors avtal, skulle ingen lida.
Jag har inte bedragit någon!
Jag gifte mig med dig för att jag älskade dig!
Jag kommer aldrig att älska dig.
Jag vet. Jag bryr mig inte ens.
Jag kommer att förbli vid din sida tills jag dör.
Vi har fortfarande tid.
Du kan också bli lycklig.
Jag kommer aldrig att bli lycklig.
Och jag tänker inte låta er bli det heller.
Om du lämnar det här huset får du aldrig se Esperanza igen.
Du har redan förlorat en son. Vill du förlora henne också?
-Ska ni ge er av? Och var ska ni bo? -Just nu vet jag ingenting.
-Men jag gjorde det jag måste. -Jag visste att du inte var övertygad.
Jag tog för lång tid på mig att bestämma mig.
Din enda plikt var att gifta dig med doktorn!
Plikt, tradition, god sed... Du låter precis som mamma.
Inget av det där är viktigt. När ska du inse det?
Slå henne inte!
Om mamma hade varit här hade inget av det här hänt. Henne hade du lytt!
Hon ljög för oss. Hon tvingades gifta sig.
-Hon älskade en annan man. -Det är inte sant.
-Så mycket för din goda sed. -Det är lögn. Ni är galna.
Ni försöker bara såra mig! Ni har alltid varit emot mig!
Du ville bara göra gott intryck. Du brydde dig aldrig om oss.
Ut ur mitt hus en gång för alla, för fan!
Hör av dig när du och Pedro har bestämt vad ni ska göra.
Ta hand om dig.
Jag älskar dig.
Om Juan inte kommer tar jag honom i örat och tar honom till dig!
Ta honom i pungen!
John.
Vad gör du här?
Jag ville ta farväl.
Den är till dig. Det var din bröllopsgåva.
Vi har alla en tändsticksask inom oss.
Vi behöver bara hitta nåt att tända tändstickorna med.
Legenden säger en sak till.
Man måste vara försiktig och tända en tändsticka i taget.
För om känslorna är för starka och alla tändstickor tänds på en gång-
-skulle lågan brinna för evigt.
Jag ville inte såra dig.
Jag vet.
Om du vill ha en förklaring så får du det inte idag heller.
Nej. Jag klarar mig inte utan er.
Så nu är han din son?
-Jag är en skitstövel. -Ja, en skitstövel.
Förlåt mig.
Och vad mer?
Du har inte bedragit mig.
Du är pålitlig, Gertrudis.
Och vad mer?
Har du nåt mer att säga?
Jag blev överväldigad av svartsjuka.
Jag var en idiot. Jag blev arg för jag trodde att...
...att du älskade nån annan.
-Och vad mer? -Förlåt mig.
Jag saknar dig så mycket. Förlåt mig.
Gertrudis.
Kommer du eller ska du bara stå där?
Kan du lägga honom?
Vad vill du?
Jag kommer inte att få fler barn.
Esperanza stannar hos mig tills jag dör.
Inser du inte hur skadlig den traditionen har varit?
Hon är det enda jag har.
Esperanza har rätt att leva sitt liv som hon vill.
Jag är beredd att tillåta det.
Men ta då inte hennes far ifrån henne.
Ge dig av och kom aldrig tillbaka.
-Jag har saknat dig. -Jag har saknat dig mer.
Förvara den på ett säkert ställe. En dag får vår Josecito se den.
Ja.
Jag måste tillbaka.
Det måste finnas ett annat sätt att förändra saker.
-Du ville slåss som jag. Vad hände? -Vi har en son nu.
Ja, det är sant.
Men jag kan inte bara överge mina mannar.
Jag kan inte bara försvinna utan förklaring.
-Jag är ingen desertör. -Det vet jag att du inte är.
Men José behöver dig.
Då åker vi.
Du överger inte dina övertygelser, men jag har mina egna.
Jag har inget val.
-Vad vill du egentligen? -Jag vill att du tar hand om dig.
Jag kommer tillbaka och hämtar er.
Jag svär.
Här är du ju.
Är du klar?
Ja.
Vad är det?
Det har varit en lång dag.
Och underbar.
God natt.
Pedro. Jag skriver ett brev-
-för att jag inte vågar se dig i ögonen när jag tar farväl.
Jag har gjort ett avtal med Rosaura och ger mig av för gott.
Om vi är tillsammans, här eller nån annanstans...
...kommer Rosaura inte att låta dig träffa Esperanza igen.
Och än värre...
Hon kommer att döma henne till samma absurda tradition som ödelade mitt liv.
Det tillåter jag inte. Den traditionen dör med mig.
Ta hand om Esperanza. Jag ska ta hand om henne på somrarna.
Jag är säker på att vi två kommer att se till att hon blir en fri kvinna.
Idag ger jag upp min lycka för att Esperanza ska kunna bli lycklig.
Jag ger också upp dig för att kämpa för min frihet.
Snälla, tvivla aldrig på min kärlek.
Vi har älskat varandra på avstånd sen vi var barn.
Jag tror att det är bäst för alla om det fortsätter så.
Adjö, Pedro.
Den dagen förändrades livet för kvinnorna i familjen de la Garza.
Medan Tita utkämpade sin inre revolution-
-fortsatte även rebellerna att kämpa, trots att de blev allt svagare.
-Gertrudis! Det kommer en man till häst! -Vem?
-Hjälp mig. -Ge mig honom.
Jag tar hand om honom. Sätt fart, spring!
Åren gick och Rosaura höll sitt ord.
Esperanza fick komma till Tita varje sommar.
Försiktigt.
-Hej, Esperanza! -Hej, moster Tita!
Kom in. Ska jag hjälpa dig?
Tita höll sin del av överenskommelsen och sökte aldrig upp Pedro igen.
I utbyte fick hon se Esperanza växa upp.
Med tiden fann Tita den frid hon hade längtat efter så länge.
Hennes liv gick sin gilla gång med vävning, matlagning-
-och nästa möjlighet att umgås med Esperanza.
Och precis som Nacha hade gjort med henne-
-lärde Tita Esperanza alla sina matlagningshemligheter.
Och den här väldoftande örten heter...?
Den heter...mynta.
-Mynta? -Ja.
Skär tunnare skivor så blir de genomstekta fortare.
Pedro var aldrig intim med Rosaura igen. Han var en exemplarisk far.
Med kropp och själ ägnade han sig åt sin dotter-
-och kampen för de mest underprivilegierades rättigheter.
Som markägare förespråkade han lagar-
-för att förbättra folks arbetsförhållanden i hela landet.
-Lycklig resa, min flicka. -Tack, faster.
Kom snart tillbaka.
Åren gick. Jag föreställer mig-
-att Tita och Pedro aldrig slutade tänka på varandra.
Men innerst inne visste de att det var bäst för alla om de var ifrån varandra.
Var är Esperanza?
-Var är min dotter? -Jag vet inte.
Esperanza!
-Vi har gäster. -Jag kommer, mamma.
-Hej då, Alex. -Hej då.
Hej då, señora.
Vad gjorde du med dr Browns son?
Jag tycker inte att det passar sig för en ung dam.
Dessutom mår jag inte bra. Du måste ta hand om mig.
Rosauras smärtor blev värre.
Pedros avvisande...
...hennes hemliga önskan att hindra Esperanza från att finna kärleken-
-och all bitterhet hon bar i sitt hjärta-
-fick henne att sakta ruttna inombords.
Mamma!
Vad hände, mamma? Mamma!
Mamma...
Hon är död.
Efter Rosauras död-
-bad Esperanza Tita att hjälpa henne laga mat till ett evenemang.
Tita sa ja, för hon visste att Pedro var upptagen i stan.
Att komma tillbaka till gården väckte smärtsamma minnen till liv.
Men även vackra minnen som hade vilat i många år.
Den dagen lagade de nötchili-
-som är den rätt man brukar fira Mexikos självständighet med.
Det sägs att om chilin tillagas rätt-
-kan de lysa upp själen på den som äter dem.
Att laga rätten tillsammans med Esperanza i köket där hon var född-
-där hon hade växt upp och lärt sig så mycket-
-berörde Tita väldigt djupt.
En stark känsla av frihet överväldigade henne-
-och återigen genomsyrades all mat hon rörde vid av hennes känslor.
NÖTCHILI
Pappa. Jag vill att du ska träffa några av mina vänner. Kom!
Hur mår du?
-Det här är Beto. -Hej.
-Och hans fru.
Jag tackar livet-
-för att våra vägar korsades för länge sen.
Idag vill jag skåla för dig, min vackra Esperanza.
-Och för er alla också. Skål! -Skål!
Jag vill också säga en sak innan vi börjar äta!
Om... Om jag inte blir för känslosam.
Jag vill tacka min far, min mor-
-min käre svärfar...
...och dig, Alex, för att du gör mig till den lyckligaste kvinnan i världen.
Jag vill även tacka en fantastisk person.
Någon som har visat mig-
-att jag kan åstadkomma vad jag än föresätter mig.
Att det inte finns några gränser, och att friheten inte är en gåva-
-utan nåt man måste kämpa för varje dag.
Jag vet att jag är här idag...
...tack vare dig, Tita. Jag är så glad att ha dig hos mig.
Sanningen att säga, har du varit som en andra mor för mig.
-Skål! -Skål!
Skål.
Min son.
-Vem är det? -Ingen aning.
-Har du bjudit in någon? -Är inte det Josecito?
Det är moster Gertrudis! Det är min moster!
Min syster!
Vad vackra ni är! - Fina!
Hej.
Trevligt att träffas. Jag heter Tita.
José, vad stor du har blivit!
Så roligt att äntligen få träffas. Kom och hälsa på min familj.
Tack så mycket.
På ett ögonblick försvann chilin från faten.
Gästerna lät sig väl smaka.
Medan de åt hängav de sig, en efter en, åt känslan av frihet-
-som Tita hade tillagat rätten med.
-Leo! -Ja, señor?
Spela en till!
Min son.
Först efter 20 år-
-fick Pedro och Tita äntligen vara tillsammans i frihet.
De hade väntat på det här ögonblicket i hela sitt liv.
Den dagen trotsade deras kärlek tidens gång.
Begäret, efter så många år-
-den ändlösa väntan-
-intensiteten i återföreningen...
Det var så mycket känslor och så mycket kärlek-
-att alla tändstickor de hade inom sig tändes på samma gång.
Jag har lärt mig att historier varken är helt sanna eller falska-
-för de närs av halvsanningar, av välberättade lögner-
-eller av suddiga minnen.
Minnen som försvinner i rykande eldar-
-eller som genomsyras av doften av kryddor.
Och som i ett recept-
-blandas de ner i maten som vilken ingrediens som helst.
Det här är historien om min gammelgammelmoster Tita-
-om min gammelmormor Esperanza, som räddade hennes receptbok-
-och alla andra kvinnor i familjen de la Garza som kom efter dem.
En historia som, vare sig den är sann eller falsk-
-påminner oss om att vi kvinnor äger vårt eget öde.
En historia som kommer att leva vidare så länge det finns nån-
-som lagar mat efter recepten i den.
Text: Åsa Tålig Iyuno