Dan će biti sjajan, ljubavi.
KAO VODA ZA ČOKOLADU
Radim pravu stvar, zar ne?
Ako je tvoje srce tako odlučilo,
onda radiš pravu stvar.
Idemo!
Kad Grejs to kaže, donesi prstenje. U redu? -Da, tata.
Bravo.
Tata kaže da donesem prstenje kad mi ti to kažeš.
U redu. -Ali kako ću...
Ja ću ti sve reći, ne brini.
Evo mlade!
Dobro izgledam? -Izgleda kao princeza!
Hvala, Delfino.
Hvala.
Možeš li mi pomoći, Delfino?
Hvala.
Prelepa je.
Dobro došli, braćo.
Neka vas Svemogući Bog sve blagoslovi.
I Gospod je rekao...
"Nije dobro da čovek bude sam.
Napraviću mu pomoć kao što je on."
Sad kad se ženiš ovom ženom,
ne radiš to iz nečiste želje,
nego iz najbolje namere.
Svemogući Bože,
daj nam svoju milost
i dozvoli da svi zajedno i istovremeno dođemo u tvoje kraljevstvo.
Ovo je reč Božija.
Bogu hvala. -Bogu hvala.
Ustanimo.
Ispred oltara smo
kako bi Bog, u svojoj beskrajnoj slavi, potvrdio
vašu volju da zaključite brak.
Okrenite se jedno prema drugom.
Pogledajte se u oči.
A sada, pitam vas...
Došli ste ovamo
bez prisile,
slobodno i svojevoljno?
Da, oče.
Svojevoljno.
Odlučni ste da se volite i poštujete svakog dana
i da živite u bračnoj zajednici do kraja života?
Odlučni ste da volite i poštujete jedno drugo
i da živite u duhu braka do kraja života?
Oprosti mi.
Ne mogu.
Ne...
Šta se desilo?
Pedro...
Oprezno, gospođice. -Hvala, Delfino.
Tita!
Gde je?
Šta je bilo? -Tita!
Rosaura!
Znala si, zar ne? Ti si joj rekla da ode, zar ne?!
Ne znam o čemu... Smiri se... -Šta si to uradila?! Puštaj!
Rosaura, moraš da se smiriš, molim te.
Vratio si se.
Rosaura.
Šta je bilo?
Gde si otišao?
Moramo da popričamo.
Ne.
Ne govori to, ne želim da te slušam.
Odlazim sa Titom.
Ne možemo više ovako da živimo.
Ne, to se nikada neće desiti.
Nismo li već dovoljno patili?
Da nisi prihvatio dogovor s mojom majkom, niko ne bi patio.
Ja nikoga nisam prevarila!
Udala sam se za tebe iz ljubavi!
Nikada te neću voleti.
Znam.
Znam to.
Više mi nije važno.
Hteo ti to ili ne, ostajem s tobom do smrti!
Još imamo vremena.
I ti možeš da budeš srećna.
Nikada neću biti srećna.
I neću dozvoliti da vi budete srećni.
Ako odeš, više nikada nećeš videti Esperansu.
Već si izgubio sina.
Želiš li da izgubiš i nju?
Odlazite? Gde ćete živeti?
Ništa još ne znam.
Bitno je da sam uradila šta sam morala.
Znala sam da nisi sigurna.
Predugo sam donosila odluku.
Dužnost ti je bila da se udaš za doktora! Samo to!
Dužnost, tradicija, pristojnost. Zvučiš baš kao mama.
Sve je to nebitno. Kada ćeš shvatiti?
Ne udaraj je!
Da je mama ovde, ovo se ne bi desilo. Nju bi poslušala!
Lagala nas je. Naterali su je da se uda. Volela je drugog.
Nije istina.
Toliko o pristojnosti.
Lažete. Lude ste.
Želite da me povredite! Od malih nogu ste bile protiv mene!
A ti samo želiš da ostaviš dobar utisak! Nikada nisi marila za nas!
Odlazite već jednom iz moje kuće, dođavola!
Kad ti i Pedro odlučite šta ćete, javi mi.
Čuvaj se.
Volim te.
Ako se Huan ne pojavi, lično ću ti ga dovući za uvo!
Ili za jaja!
Džone...
Šta radiš tu?
Hteo sam da se oprostim.
Ovo je za tebe.
Tvoj svadbeni poklon.
Svi u sebi imamo kutiju šibica.
Samo moramo naći detonator koji ih pali.
Legenda još nešto kaže...
Valja biti oprezan i paliti ih jednu po jednu.
Naime, ako je emocija prejaka
i sve šibice se upale,
plamen bi goreo večno.
Nisam htela da te povredim.
Znam.
Ako tražiš još objašnjenja, ni danas ti ih neću dati.
Ne.
Došao sam jer ne mogu više bez vas.
Sada jeste tvoj sin?
Seronja sam.
Da, seronja.
Oprosti mi.
I šta još?
Nisi me prevarila.
Zakon si, Gertrudo.
Šta još?
Šta si još došao da kažeš?
Zaslepela me ljubomora!
Bio sam seronja. Uznemirio sam se jer sam mislio...
Da voliš drugog.
I šta još?
Oprosti mi.
Jako mi nedostaješ.
Oprosti mi.
Gertrudo.
Dolaziš ili ostaješ tu?
Odnećeš ga u krevet?
Šta hoćeš?
Neću imati više dece.
Esperansa će ostati uz mene do moje smrti.
Nisi shvatila koliko nam je ta tradicija donela zla?
Jedino to imam.
Esperansa ima pravo da živi kako ona želi.
Voljna sam da to prihvatim.
Ali onda je ne ostavljaj bez oca.
Idi daleko i ne vraćaj se.
Nedostajao si mi.
Ti meni više.
Dobro je čuvaj. Naš Hozesito će jednog dana hteti da je vidi.
Da.
Moram da se vratim.
Sigurno postoji drugi način da se stvari promene.
Htela si da se boriš, kao i ja. Šta se desilo? -Pa to da imamo sina.
Da, istina.
Ali ne mogu samo tako da ostavim ljude.
Ne mogu da nestanem bez reči.
Nisam dezerter. -Naravno da nisi.
Znam da nisi.
Ali Hozeu si potreban.
Pa idemo onda.
Ne želiš da se odrekneš svojih ideja, ali neću ni ja svojih, Huane.
Nemam izbora.
Šta hoćeš?
Hoću da se čuvaš.
Vratiću se po vas.
Kunem se.
Tu si.
Spremna?
Da.
Šta ti je?
Dan je bio naporan.
Bilo je predivno.
Laku noć.
Pedro...
Pišem ti jer nemam hrabrosti da te gledam u oči i oprostim se od tebe.
Prihvatila sam Rosaurin predlog.
Odlazim zauvek.
Ako ostanemo zajedno,
ovde ili bilo gde drugde,
Rosaura neće dozvoliti da opet vidiš Esperansu.
I što je još gore,
osudiće je na istu glupu tradiciju koja je meni uništila život.
Neću dozvoliti da se to desi.
Ta tradicija će umreti sa mnom.
Čuvaj Esperansu. Ja ću je čuvati leti.
Sigurna sam da ćemo joj zajedno pomoći da postane slobodna žena.
Odričem se svoje sreće kako bi Esperansa mogla da bude srećna.
Odričem se i tebe
kako bih pošla u potragu za svojom slobodom.
Molim te...
Nikad ne sumnjaj u moju ljubav.
Još kao deca smo naučili da se volimo na daljinu.
Mislim da je za sve najbolje da se tako i nastavi.
Zbogom, Pedro.
I tako se tog dana zauvek promenio život svim ženama De la Garsa.
Dok je Tita vodila svoju unutrašnju revoluciju, pobunjenici,
iako su svakim danom bili sve slabiji,
takođe su se borili.
Dolazi čovek na konju! -Ko?
Pomozi mi. -Daj mi ga.
Ja ću paziti na njega. Hajde, brzo!
Godine su prolazile i Rosaura je održala reč
i vodila Esperansu Titi svakog leta.
Oprezno.
Ćao, Esperansa. -Ćao, tetka Tita!
Uđi. Treba li ti pomoć?
I Tita se držala dogovora.
Nikad nije tražila Pedra.
Zauzvrat, mogla je da gleda Esperansu kako raste.
Vremenom je Tita našla mir za kojim je toliko žudila.
Vodila je miran život.
Plela je, kuvala
i čekala novu priliku da bude s Esperansom.
I baš kao što je Naća uradila s njom,
Tita je prenela na nju sve tajne kuvanja.
A ova trava, tako bogatog mirisa...
To je...
Nana!
Tako je, nana!
Tanje je seckaj da se brže skuva.
Pedro više nikada nije bio intiman sa Rosaurom.
Bio je primeran otac.
Posvetio je dušu i telo ćerki
i borbi za prava najsiromašnijih.
Kao zemljoposednik,
predlagao je zakone za poboljšanje uslova rada u celoj zemlji.
Srećan put, zlato. -Hvala, tetka.
Vidimo se uskoro.
Godine su i dalje prolazile.
Pretpostavljam da sve to vreme
Tita i Pedro nisu prestali da misle jedno na drugo.
Ali duboko u sebi znali su da je za sve najbolje da su daleko jedno od drugog.
Gde je Esperansa?
Gde je moja ćerka?
Ne znam.
Esperansa!
Imamo goste.
Evo me, mama.
Ćao, Aleks. -Ćao.
Doviđenja, gospođo.
Šta si radila sa sinom dr Brauna?
Jedna mlada dama ne bi smela tako da se ponaša.
Osim toga, nije mi dobro. Moraš da me paziš.
Rosauri je bilo sve gore.
Zbog Pedrovog odbijanja,
tajne želje da spreči Esperansu da pronađe ljubav
i sve ogorčenosti koju je čuvala u srcu,
malo-pomalo trunula je iznutra.
Mama!
Šta je bilo, mama? Mama!
Mamice, mamice...
Mrtva je.
Nakon Rosaurine smrti, Esperansa je zamolila Titu
da joj pomogne oko kuvanja za skorašnji veliki događaj.
Tita je pristala znajući da će Pedro tih dana biti poslovno u gradu.
Kad se vratila na ranč, Titi su se vratile uspomene vrlo teških trenutaka.
Ali probudile su se i lepe uspomene koje su odavno ostale uspavane.
Tog dana su pripremale "Čili papričice s orasima",
jelo s kojim se tradicionalno slavi nezavisnost Meksika.
Kažu da, ako se papričice pripreme kako treba,
obasjaće dušu onoga ko ih proba.
Pripremati jelo s Esperansom,
u kuhinji gde je rođena,
gde je odrasla i naučila toliko stvari,
duboko je dirnulo Titu.
U tom trenutku ju je obuzeo izuzetno jak osećaj slobode
i ponovo se proširio svim sastojcima hrane koje je dirala.
ČILI PAPRIČICE S ORASIMA
Tata, želim da te upoznam s nekim prijateljima.
Dođi. -U redu.
Kako si?
Upoznaj Beta. -Zdravo.
'Dan. -I njegovu ženu.
Pozdrav.
Zahvaljujem životu što nam je davno ukrstio puteve.
Danas želim da nazdravim
tebi,
prelepa moja Esperansa
i svima vama! Živeli!
Živeli! -I ja želim da govorim!
Pre nego što počnemo sa jelom.
Ako mi...
Ako mi emocije to dozvole.
Želim da zahvalim ocu,
majci,
dragom tastu
i tebi, Aleks...
Učinili ste me najsrećnijom ženom na svetu.
Takođe...
Želim da zahvalim jednoj sjajnoj osobi.
Ta osoba me svojim primerom naučila
da u životu mogu da postignem šta god želim,
da granice ne postoje
i da sloboda nije dar,
nego nešto za šta se svaki dan treba boriti.
Znam da sam danas ovde
zahvaljujući tebi...
Tita.
Presrećna sam što te imam blizu.
Iskreno,
bila si mi poput druge majke.
Živeli!
Živeli! -Bravo.
Sine...
Bravo!
Ko je to? -Ne znam.
Pozvao si ih? -Nije li to Hozesito?
Tetka Gertruda.
Moja tetka!
Sestro!
Prelepa si! Fina!
Zdravo.
Drago mi je, Tita. -Drago mi je.
Hoze, tako si velik!
Drago mi je da te konačno upoznajem.
Dođi da upoznaš moju porodicu.
Najlepše hvala.
Baš je ukusno.
Tako je mekano.
To je Tita de la Garsa!
Papričice su u tren oka nestale iz tanjira.
Gosti su ih s užitkom jeli.
I dok su ih jeli, jedan po jedan prepuštali su se osećaju slobode
s kojim je Tita pripremila jelo.
Leo! -Da, gospodine?
Odsviraj još jednu! -Može!
Bravo!
Sine!
Moralo je proći 20 godina kako bi Pedro i Tita mogli slobodno da budu zajedno.
Čekali su ovaj trenutak celog života.
I tog dana,
njihova ljubav je prkosila vremenu.
Tolike godine žudnje,
beskrajno čekanje,
intenzitet ponovnog susreta...
Bilo je toliko osećanja
i toliko ljubavi u tom susretu
da su se sve šibice koje su čuvali u sebi zapalile istovremeno.
Davno sam naučila da priče nisu potpuno istinite ni lažne.
Hrane se poluistinama,
dobro ispričanim lažima
ili mutnim uspomenama.
Uspomenama koje se gube u dimu peći,
upijaju mirise začina i, kao u nekom receptu,
mešaju se kao sastojak više s hranom.
Ovo je priča o mojoj pratetki Titi,
o mojoj prabaki Esperansi, koja je spasla njenu knjigu sa receptima
i o svakoj od žena De la Garsa koje su sledile.
Ta priča, istinita ili ne,
podseća nas da smo vladarke naših sudbina.
To je priča koja će nastaviti da živi sve dok postoji neko
ko će pripremati te recepte.
Prema romanima Laure Eskivel: Kao voda za čokoladu i Titin dnevnik
MEDIATRANSLATIONS