Dan bo čudovit, ljubezen moja.
KOT VODA ZA ČOKOLADO
Prav ravnam, kajne?
Če se je tako odločilo tvoje srce,
potem ravnaš prav.
Gremo.
Ko ti Grace reče, prinesi prstana. Prav? -Ja, očka.
Bravo.
Očka pravi, naj prinesem prstana, ko mi rečeš.
V redu. -Toda kako bom...
Vse ti bom povedala, ne skrbi.
Tu je nevesta.
Dobro izgledam? -Izgleda kot princesa.
Hvala, Delfino.
Hvala.
Mi pomagaš, Delfino?
Hvala.
Čudovita je.
Dobrodošli, bratje.
Naj vsemogočni Bog blagoslovi vse.
In Gospod je rekel...
"Ni dobro za človeka, da je sam;
naredil mu bom pomoč, ki mu bo primerna."
Zdaj, ko se poročaš s to žensko,
tega ne počneš iz nečiste želje,
temveč z najboljšim namenom.
Vsemogočni Bog,
daj nam svojo milost
in dovoli, da vsi skupaj in hkrati pridemo v tvoje kraljestvo.
To je bila Božja beseda.
Bogu hvala. -Bogu hvala.
Vstanimo.
Pred oltarjem sem,
da bi Bog v svoji neskončni slavi zagotovil
vajino voljo, da skleneta zakon.
Obrnita se drug proti drugemu.
Poglejta se v oči.
Zdaj vaju sprašujem.
Sta prišla sem
brez prisile,
prostovoljno in po svoji volji?
Ja, oče.
Po svoji volji.
Sta odločena, da se bosta ljubila in spoštovala vsak dan
in živela v zakonski skupnosti do konca življenja?
Sta se odločila, da se bosta ljubila, drug drugega spoštovala
in živela v duhu zakona do konca življenja?
Oprosti.
Ne morem.
Ne...
Kaj se je zgodilo?
Pedro...
Previdno, gospodična. -Hvala, Delfino.
Tita!
Kje je?
Kaj se je zgodilo? -Tita!
Rosaura.
Vedela si, kajne? Ti si ji rekla, naj gre, kajne?
Ne vem, o čem... Pomiri se. -Kaj si naredila? Pusti!
Rosaura, moraš se umiriti, prosim.
Vrnil si se.
Rosaura.
Kaj se je zgodilo?
Kam si odšel?
Govoriti morava.
Ne.
Ne govori tega, nočem te poslušati.
S Tito odhajam.
Ne moreva več tako živeti.
Ne, to se nikoli ne bo zgodilo.
Nisva že dovolj trpela?
Če ne bi sprejel dogovora z mojo mamo, ne bi nihče trpel.
Jaz nikogar nisem prevarala.
S tabo sem se poročila iz ljubezni.
Nikoli te ne bom ljubil.
Vem.
To vem.
To ni več pomembno.
Če hočeš ali ne, ob tebi bom do smrti.
Še imava čas.
Tudi ti si lahko srečna.
Nikoli ne bom srečna.
In ne bom dovolila, da bi bila vidva srečna.
Če boš odšel, nikoli več ne boš videl Esperanze.
Sina si že izgubil.
Bi rad izgubil še njo?
Odhajata? Kje bosta živela?
Nič še ne vem.
Pomembno je, da sem naredila vse, kar sem morala.
Vedela sem, da nisi prepričana.
Predolgo sem sprejemala odločitev.
Tvoja dolžnost je bila poroka z doktorjem. Samo to.
Dolžnost, tradicija, spodobnost. Kot bi poslušala mamo.
Vse to je nepomembno. Kdaj boš to spoznala?
Ne tepi je!
Če bi bila mama tu, se to ne bi zgodilo. Njo bi ubogala.
Lagala nam je. Prisilili so jo v poroko. Drugega je ljubila.
Ni res.
Toliko o spodobnosti.
Lažeta. Nori sta.
Prizadeti me hočeta. Od malih nog sta proti meni.
Ti pa hočeš samo narediti dober vtis. Nikoli ti ni bilo mar za naju.
Odidita že enkrat! Ven iz moje hiše, prekleto!
Sporoči mi, kako se bosta odločila s Pedrom.
Pazi nase.
Rada te imam.
Če se Juan ne pojavi, ga bom osebno privlekla za ušesa.
Ali za jajca.
John...
Kaj počneš tu?
Hotel sem se posloviti.
To je zate.
Tvoje poročno darilo.
Vsi imamo v sebi škatlico vžigalic.
Samo najti moramo iskro, ki jih prižge.
Ta modrost ima dodatek.
Modro jih je prižigati drugo za drugo.
Če so čustva premočna
in vse vžigalice zagorijo,
ogenj večno gori.
Nisem te hotela prizadeti.
Vem.
Če iščeš pojasnilo, ti ga danes ne bom dala.
Ne.
Prišel sem, ker ne morem več brez vaju.
Je zdaj tvoj sin?
Kreten sem.
Ja, kreten.
Odpusti mi.
In kaj še?
Nisi me prevarala.
Zakon si, Gertrudis.
Kaj še?
Kaj si še prišel povedat?
Zaslepilo me je ljubosumje.
Bil sem kreten. Vznemiril sem se, ker sem mislil...
Da ljubiš drugega.
In kaj še?
Odpusti mi.
Zelo te pogrešam.
Odpusti mi.
Gertrudis.
Prideš ali boš ostal tu?
Ga neseš v posteljo?
Kaj hočeš?
Ne bom imela več otrok.
Esperanza bo ostala ob meni do moje smrti.
Nisi spoznala, koliko zla nam je prinesla ta tradicija?
Samo to imam.
Esperanza ima pravico živeti, kakor hoče.
Pripravljena sem to sprejeti.
Torej je ne puščaj brez očeta.
Pojdi daleč in ne vrni se.
Pogrešala sem te.
Jaz sem te še bolj.
Dobro pazi nanjo. Najin Josecito jo bo nekega dne hotel videti.
Ja.
Vrniti se moram.
Gotovo je drug način, da se stvari spremenijo.
Hotela si se boriti kot jaz. Kaj se je zgodilo? -To, da imava sina.
Ja, res je.
Ampak ne morem kar tako pustiti ljudi.
Ne morem izginiti brez besede.
Nisem dezerter. -Seveda nisi.
Vem, da nisi.
Toda José te potrebuje.
Pa pojdiva tja.
Nočeš se odreči svojim idejam, jaz pa se ne bom svojim, Juan.
Nimam izbire.
Kaj hočeš?
Hočem, da paziš nase.
Vrnil se bom po vaju.
Prisežem.
Tu si.
Pripravljena?
Ja.
Kaj ti je?
Dan je bil naporen.
Čudovito je bilo.
Lahko noč.
Pedro...
Pišem ti, ker si te ne upam gledati v oči in se posloviti od tebe.
Sprejela sem Rosaurin predlog.
Odhajam za vedno.
Če ostaneva skupaj,
tu ali kjerkoli drugje,
Rosaura ne bo dovolila, da še kdaj vidiš Esperanzo.
Še huje je,
da jo bo obsodila na isto tradicijo, ki je meni uničila življenje.
Ne bom dovolila, da se to zgodi.
Ta tradicija bo umrla z mano.
Pazi na Esperanzo. Jaz bom pazila nanjo poleti.
Prepričana sem, da ji bova skupaj pomagala postati svobodna ženska.
Odrekam se svoji sreči, da bi Esperanza lahko bila srečna.
Odrekam se tebi,
da bi se podala na iskanje svoje svobode.
Prosim...
Nikoli ne dvomi o moji ljubezni.
Že kot otroka sva se naučila ljubiti na daljavo.
Za vse je najbolje, da tako ostane še naprej.
Zbogom, Pedro.
In tako se je tisti dan za vedno spremenilo življenje žensk de la Garza.
Ko je Tita preživljala notranjo revolucijo, so se uporniki,
čeprav vsak dan šibkejši,
prav tako borili.
Jezdec prihaja. -Kdo?
Pomagaj mi. -Daj mi ga.
Pazila bom nanj. Dajmo, hitro.
Leta so minevala in Rosaura je držala besedo.
Vsako poletje je Titi pripeljala Esperanzo.
Previdno.
Živjo, Esperanza. -Živjo, teta Tita.
Vstopi. Potrebuješ pomoč?
Tudi Tita se je držala dogovora.
Nikoli ni iskala Pedra.
V zameno je lahko gledala Esperanzo rasti.
Sčasoma je Tita našla mir, po katerem je dolgo hrepenela.
Imela je mirno življenje.
Pletla je, kuhala
in čakala novo priložnost, da bo z Esperanzo.
Tako kot je Nacha naredila pri njej,
je Tita nanjo prenesla vse skrivnosti kuhanja.
In to zelišče, značilnega vonja...
To je...
Meta.
Tako je, meta.
Tanjše nareži, da se hitreje skuha.
Pedro nikoli več ni bil intimen z Rosauro.
Bil je vzoren oče.
Hčerki je posvetil dušo in telo,
obenem pa še borbi za pravice najrevnejših.
Kot posestnik
je predlagal zakone za izboljšanje delovnih razmer v vsej državi.
Srečno pot, ljubica. -Hvala, teta.
Se kmalu vidiva.
Leta so minevala.
Sklepam, da ta čas
Tita in Pedro nista nehala misliti drug na drugega.
Toda globoko v sebi sta vedela, da je najboljše, da sta daleč narazen.
Kje je Esperanza?
Kje je moja hčerka?
Ne vem.
Esperanza!
Goste imamo.
Tu sem, mama.
Adijo, Alex. -Adijo.
Nasvidenje, gospa.
Kaj si počela s sinom dr. Browna?
Mlada dama se ne sme tako vesti.
Poleg tega se slabo počutim. Paziti moraš name.
Z Rosauro je bilo čedalje slabše.
Zaradi Pedrove zavrnitve,
skrivne želje, da Esperanzi prepreči najti ljubezen
in vse večje zagrenjenosti v srcu
je počasi trohnela od znotraj.
Mama!
Kaj se je zgodilo, mama? Mama!
Mamica, mamica...
Mrtva je.
Po Rosaurini smrti je Esperanza prosila Tito,
naj ji pomaga kuhati za prihajajoč veliki dogodek.
Tita je privolila vedoč, da bo Pedro tri dni službeno v mestu.
Ko se je vrnila na ranč, so se Titi vrnili spomini zelo težkih trenutkov.
Toda prebudili so se ji tudi lepi spomini, ki jih je davno uspavala.
Tisti dan sta pripravljali "čilije z orehi".
jed, ki tradicionalno slavi neodvisnost Mehike.
Če čilije pripravijo prav,
menda obsijejo dušo tistega, ki jih pokusi.
Pripravljati jed z Esperanzo
v kuhinji, kjer se je rodila,
kjer je odrasla in se naučila toliko stvari,
je globoko ganilo Tito.
V tistem trenutku jo je zajel močen občutek svobode
in spet se je razširil po vseh živilih, ki se jih je dotaknila.
ČILIJI Z OREHI
Očka, rada bi ti predstavila prijatelje.
Pridi. -V redu.
Kako si?
To je Beto. -Živjo.
Dober dan. -In njegova žena.
Zdravo.
Hvaležen sem, da naju je življenje združilo.
Danes nazdravljam
tebi,
prelepa moja Esperanza,
in vsem vam. Na zdravje!
Na zdravje! -Tudi jaz bi nekaj povedala.
Preden začnemo jesti.
Če bom...
Dovolite mi čustva.
Rada bi se zahvalila očetu,
mami,
dragemu tastu
in tebi, Alex.
Zaradi vas sem najsrečnejša ženska na svetu.
Prav tako
bi se rada zahvalila čudoviti osebi.
S svojim zgledom me je naučila,
da lahko v življenju dosežem, kar hočem,
da meje ne obstajajo
in da svoboda ni darilo,
temveč nekaj, za kar se moramo vsak dan boriti.
Vem, da sem danes tu
po tvoji zaslugi...
Tita.
Presrečna sem, da te imam blizu.
Iskreno,
bila si mi kot druga mama.
Na zdravje.
-Bravo.
Sin...
Bravo.
Kdo je to? -Ne vem.
Si jih povabil? -Ni to Josecito?
Teta Gertrudis.
Moja teta!
Sestra.
Čudovita si. Fina.
Živjo.
Me veseli, Tita. -Me veseli.
José, kako si zrasel.
Vesela sem, da te končno spoznam.
Pridi spoznat mojo družino.
Najlepša hvala.
Zelo okusno je.
Tako mehko.
To je Tita de la Garza!
Čiliji so v hipu izginili iz skledic.
Gostje so jih z užitkom jedli.
Ko so jih jedli, so se drug za drugim prepuščali občutku svobode,
s katerim je Tita pripravila jed.
Leo! -Ja, gospod?
Zaigraj še eno. -Prav.
Bravo.
Sin.
20 let je moralo miniti, da bi bila Pedro in Tita spet skupaj.
Ta trenutek sta čakala vse življenje.
Tisti dan
je njuna ljubezen kljubovala času.
Hrepenenje tolikih let,
neskončno čakanje,
silovitost ponovnega srečanja...
Bilo je toliko čustev
in toliko ljubezni v tem srečanju,
da so se vse vžigalice v njiju prižgale hkrati.
Dolgo tega sem se naučila, da zgodbe niso povsem resnične ali lažne.
Hranijo se s polresnicami,
dobro povedanimi lažmi
ali meglenimi spomini.
Spomini, ki se izgubijo v dimu peči,
vpijejo vonje začimb in, kot v nekem receptu,
se premešajo kot dodatna sestavina s hrano.
To je zgodba o moji prateti Titi,
o moji prababici Esperanzi, ki je rešila svojo kuharico,
in o vseh ženskah de la Garza, ki so sledile.
Ta zgodba, resnična ali ne,
nas spominja, da smo vladarice lastne usode.
To je zgodba, ki bo živela, dokler obstaja nekdo,
ki bo pripravljal te jedi.
Po romanih Laure Esquivel: Kot voda za čokolado in Titin dnevnik
MEDIATRANSLATIONS