Sellest tuleb hea päev, kallis.
Ma teen seda, mida peab tegema, eks?
Kui see tuleb su südamest, siis sa teed seda, mida peab tegema.
Nõõ.
Grace ütleb, millal sa pead sõrmused tooma.
Jah, isa. - Hästi.
Isa ütles, et sa ütled, millal sõrmuseid viia.
Olgu. - Aga kuidas ma...
Ma ütlen, millal, ära muretse.
Siit tuleb pruut.
Kas ma näen hea välja? - Ta on nagu printsess.
Aitäh, Delfino.
Aitäh.
Palun aita mind.
Aitäh.
Ta on kaunis.
Tere tulemast, rahvas.
Saagu teile osaliseks
Kõigevägevama õnnistus.
Issand Jumal ütles:
"Inimesel ei ole hea üksi olla".
"Ma tahan teha temale abi, kes temakohane on".
Te ei abiellu selle naisega ebasündsa iha tõttu,
vaid heade kavatsustega.
Kõigevägevam Jumal, halasta meile
ja lase meil olla koos oma kuningriigis, kõik samal ajal.
Need on Jumala sõnad.
Me kiidame sind, Issand.
Tõuseme üles.
Me oleme altari ees,
sest Jumal, kes on lõpmatult hiilgav,
kinnitab teie tahet sõlmida abielu.
Pöörake näoga teineteise poole.
Vaadake teineteist.
Küsimus on nüüd selles,
kas te olete siin ilma peale käimata,
vabatahtlikult ja omal soovil.
Jah, isa. Omal soovil.
Kas olete otsustanud teineteist armastada ja austada
ja elada koos elu lõpuni?
Kas olete otsustanud teineteist armastada ja austada
ja elada koos elu lõpuni?
Anna andeks.
Ma ei saa.
Ei.
Mis juhtus?
Pedro.
Ettevaatlikult, preili. - Aitäh, Delfino.
Tita.
Tita!
Kus ta on?
Mis viga? - Tita!
Rosaura.
Sa teadsid, eks?
Sa käskisid tal lahkuda, eks?
Ma ei... Rahu. - Mida sa tegid? Lase lahti.
Rosaura, sa pead maha rahunema.
Sa tulid tagasi.
Rosaura.
Mis juhtus?
Kuhu sa läksid?
Me peame rääkima.
Ei.
Ära ütle seda, ma ei taha sind kuulata.
Ma lahkun koos Titaga.
Me ei saa niimoodi elada.
Ei, seda ei juhtu kunagi.
Kas me pole piisavalt kannatanud?
Kui sa poleks leppinud mu ema ettepanekuga, ei kannataks keegi.
Ma ei petnud kedagi.
Ma abiellusin sinuga, sest ma armastasin sind.
Ma ei armasta sind kunagi.
Ma tean. Ma tean seda.
Ma isegi ei hooli sellest.
Meeldigu see sulle või ei, ma olen su kõrval kuni surmani.
Meil on veel aega.
Sa saaksid ka õnnelik olla.
Ma pole kunagi õnnelik.
Ma ei lase sul või Tital õnnelik olla.
Kui sa siit lahkud, ei näe sa Esperanzat enam kunagi.
Sa kaotasid juba poja.
Kas tahad teda ka kaotada?
Kas te lahkute?
Kus te elate?
Ma ei tea praegu midagi.
Tähtis on see, et ma tegin seda, mida oli vaja teha.
Ma teadsin, et sa pole kindel.
Mul läks otsustamiseks liiga kaua aega.
Doktoriga abiellumine oli sinu kohus. Sa pidid vaid seda tegema.
Kohus, traditsioon, head kombed. Sa kõlad nagu ema.
Sellel pole tähtsust. Millal sa seda mõistad?
Ära löö teda.
Kui ema siin oleks, poleks seda juhtunud.
Sa oleks talle allunud.
Ta valetas meile. Teda sunniti abielluma.
Ta armastas teist meest. - See pole tõsi.
Nii palju su headest kommetest.
See on vale. Te olete hullud.
Te tahate mulle haiget teha. Te olete terve mu elu minu vastu olnud.
Sind huvitab vaid hea mulje.
Sa ei hoolinud meist kunagi.
Kaduge mu majast lõplikult minema, kurat küll.
Kui sina ja Pedro otsustate, mida teha, ütle.
Kõike head.
Ma armastan sind.
Kui Juan kohale ei ilmu, haaran tal kõrvast kinni ja toon ta kohale.
Haara tal munadest.
John.
Miks sa siin oled?
Ma tahtsin hüvasti jätta.
See on sulle.
See oli su pulmakink.
Meil kõigil on sisemine tikutoos.
Me peame leidma vaid sütiku, mis selle süütab.
Legend ütleb midagi veel.
Me peame ette vaatama ja korraga ühe tiku süütama.
Vastasel juhul, kui tunne on väga tugev ja kõik tikud on süüdatud,
põleb leek igavesti.
Ma ei tahtnud sulle haiget teha.
Ma tean.
Kui tahad selgitust, siis ma ei selgita, vähemalt mitte täna.
Ei.
Ma ei talu teist eemal olemist.
Ta on nüüd sinu poeg.
Ma olen jobu. - Jah, just nii, jobu.
Anna mulle andeks.
Mis veel?
Sa ei petnud mind.
Sa oled usaldusväärne, Gertrudis.
Mis veel?
Kas sul on veel midagi öelda?
Mind valdas armukadedus.
Ma olin jobu. Ma läksin endast välja, sest ma arvasin,
et sa armastad kedagi teist.
Mis veel? - Anna mulle andeks.
Ma igatsen sind väga.
Anna mulle andeks.
Gertrudis.
Kas sa tuled või ei?
Pane ta voodisse.
Mida sa tahad?
Ma ei saa rohkem lapsi.
Esperanza jääb minuga kuni mu surmani.
Kas sa ei mõista, kui kahjulik see traditsioon on?
See on ainus, mis mulle jäänud on.
Esperanzal on õigus elada sellist elu, nagu ta tahab.
Ma olen nõus sellega leppima.
Aga ära võta talt isa.
Mine kaugele ja ära tule tagasi.
Ma igatsesin sind. - Ma igatsesin sind rohkem.
Hoia seda hoolikalt.
Kunagi näeb seda meie väike José.
Jah.
Ma pean tagasi minema.
Kindlasti on mingi teine viis, kuidas olukorda muuta.
Sa tahtsid võidelda nagu mina. Mis juhtus?
Meil on nüüd poeg.
Jah, tõsi.
Aga ma ei saa oma mehi maha jätta.
Ma ei saa lihtsalt haihtuda.
Ma pole desertöör. - Muidugi mitte.
Ma tean, et sa ei ole.
Aga José vajab sind.
Lähme siis.
Sa ei loobu oma põhimõtetest ja ma ei loobu enda omadest.
Mul pole valikut.
Mida sa tegelikult tahad?
Ma tahan, et sa enda eest hoolitseksid.
Ma tulen teie juurde tagasi.
Ma vannun.
Siin sa oledki.
Kas sa oled valmis?
Jah.
Mis viga?
Täna oli pikk päev.
See oli imeline.
Head ööd.
Pedro,
ma kirjutan kirja,
sest ma pole piisavalt julge, et sulle näkku vaadata ja hüvasti jätta.
Ma nõustusin Rosaura ettepanekuga
ja ma lahkun lõplikult.
Kui me kokku jääme,
olgu see siin või kusagil mujal,
ei lase Rosaura sul enam Esperanzat näha.
Veelgi hullem,
ta sunnib teda järgima sama absurdset traditsiooni, mis rikkus minu elu.
Ma ei lase sellel juhtuda.
See traditsioon sureb koos minuga.
Hoolitse Esperanza eest. Ma hoolitsen tema eest suvel.
Ma olen kindel, et nii sina kui ka mina
aitame tal saada vabaks naiseks.
Ma loobun täna õnnest, et Esperanza saaks õnnelik olla.
Ma loobun ka sinust
ja lähen oma vabadust otsima.
Palun ära kahtle mu armastuses sinu vastu.
Me oleme teineteist lapsepõlvest saati kaugelt armastanud.
Ma arvan, et on kõigile parem, kui see nii jääbki.
Hüvasti, Pedro.
Tollel päeval muutusid De la Garza naiste elud igaveseks.
Samal ajal, kui Tita võitles sisemise revolutsiooniga, siis mässulised,
hoolimata pidevast nõrgenemisest,
jätkasid samuti võitlemist.
Ratsanik. - Kes ta on?
Aita mind. - Anna ta siia.
Ma hoolitsen tema eest. Mine, jookse.
Aeg möödus ja Rosaura pidas lubadusest kinni.
Ta viis Esperanza igal suvel Tita juurde.
Ole ettevaatlik.
Tere, Esperanza. - Tere, tädi Tita.
Tule sisse. Kas tahad abi?
Ka Tita pidas lubadusest kinni.
Ta ei läinud Pedrot otsima.
Vastutasuks nägi ta Esperanzat kasvamas.
Lõpuks leidis Tita rahu, mida ta nii kaua igatsenud oli.
Ta elas vaikset elu.
Ta kudus, tegi süüa
ja ootas järgmist võimalust, et veeta Esperanzaga aega.
Nagu Nacha oli temaga teinud,
õpetas Tita Esperanzale kõiki söögitegemise saladusi.
Ja selle lõhnaga maitsetaim on...
See on maitsetaim.
See on münt.
Õigus, münt.
Lõika õhemad viilud, et küpsetamine lihtsam oleks.
Pedro polnud enam kunagi Rosauraga intiimne.
Ta oli eeskujulik isa.
Ta pühendus kogu hingest oma tütrele
ja vähekindlustatud inimeste õiguste eest võitlemisele.
Maaomanikuna aitas ta kaasa seaduste loomisele,
et parandada inimeste töötingimusi kogu riigis.
Ohutut reisi, kallis. - Aitäh, tädi.
Tule varsti tagasi.
Aeg läks edasi.
Ma kujutan ette, et sellel ajal
mõtlesid Tita ja Pedro teineteise peale pidevalt.
Sügaval sisimas nad teadsid, et teineteisest eemal olemine
on kõigile parem.
Ja Esperanza?
Kus mu tütar on?
Ma ei tea.
Esperanza.
Meil on külalised. - Ma tulen, ema.
Nägemist, Alex. - Nägemist.
Nägemist, proua.
Mida sa dr Browni pojaga tegid?
Noor neiu ei tohiks niimoodi käituda.
Pealegi ei tunne ma end hästi. Sa pead minu eest hoolitsema.
Rosaura valu muutus hullemaks.
Pedro tõrjuv olek,
tema salajane soov takistada Esperanzal armastust leidmast
ja kibedus, mida ta südames hoidis,
panid teda vähehaaval seest mädanema.
Ema.
Mis juhtus, ema? Ema.
Emme.
Ta on surnud.
Pärast Rosaura surma
palus Esperanza Titat, et ta aitaks ühel üritusel süüa teha.
Tita oli nõus, sest ta teadis, et Pedro on siis linnas hõivatud.
Rantšosse tagasi jõudmine meenutas Titale valusaid hetki.
See äratas ka ilusaid mälestusi, mis olid kaua aega tagasi suikunud.
Nad tegid tollel päeval pähklikastmes tšillisid,
millega tähistatakse Mehhiko iseseisvust.
Öeldakse, et kui tšillisid korralikult küpsetatakse,
võivad need süüdata sööjate hingi.
Koos Esperanzaga selle roa tegemine köögis, kus ta sündis,
kus ta üles kasvas ja nii palju asju õppis,
liigutas Tita südant.
Seega tundis ta enda sees sügavat vabadusetunnet
ja jälle levis see tunne toitu, mida ta puudutas.
Pähklikastmes tšillid
Isa. Ma tutvustan sind sõpradele.
Tule siia. - Olgu.
Kuidas läheb?
See on Beto. - Tere.
Tere. - Ja tema naine.
Tere.
Ma tänan elu,
et see meie teed kaua aega tagasi ristas.
Ma tahan öelda toosti
sinu, mu kauni Esperanza terviseks.
Ja kõigi teie terviseks ka.
Terviseks. - Ma tahan ka rääkida.
Enne kui hakkame sööma.
Kui...
Kui ma liiga tundeliseks ei muutu.
Ma tahan tänada oma isa,
oma ema,
mu kallist äia...
...ja sind, Alex,
et sa tegid minust maailma kõige õnnelikuma naise.
Ma tahan tänada ka üht suurepärast inimest.
See inimene õpetas ja näitas mulle,
et võin elus saavutada kõike, mida ma tahan,
et maailmas pole piire,
et vabadus pole kingitud.
Selle eest peab iga päev võitlema.
Ma tean, et ma olen täna siin...
...tänu sinule, Tita.
Ma olen nii õnnelik, et olid minuga.
Ausalt öeldes olid sa mulle nagu teine ema.
Terviseks. - Terviseks.
Terviseks. - Braavo.
Poeg.
Braavo.
Kes see on? - Ei tea.
Kas sa kutsusid nad? - On see José?
See on tädi Gertrudis.
See on mu tädi.
Õeke.
Te olete kõik nii ilusad. Fina.
Tere.
Meeldiv tutvuda. Olen Tita. - Väga tore.
José, sa oled nii suur.
Mul on hea meel, et sinuga lõpuks kohtusin.
Tule kohtu mu perega.
Suur aitäh.
See roog on nii maitsev.
See on nii õrn.
Ei, see on Tita De la Garza.
Ühe silmapilguga
kadusid tšillid kandikutelt.
Külalised maitsesid neid rõõmuga.
Ja seda tehes
tundsid nad ükshaaval vabadust,
millega Tita oli roa küpsetanud.
Leo. - Jah, härra?
Mängi veel üht laulu. - Olgu.
Braavo.
Poeg.
Alles pärast 20 aastat
tundsid Pedro ja Tita end piisavalt vabana, et olla koos.
Nad olid seda hetke terve elu oodanud.
Tollel päeval esitas nende armastus aja möödumisele väljakutse.
Iha, pärast nii pikka aega,
lõputu ootamine,
taaskohtumise intensiivsus...
Tundeid oli nii palju,
armastust oli nii palju,
et tikud, mis nende sees peitusid,
süttisid samal hetkel.
Kaua aega tagasi
sain teada, et lood pole täielikult tõesed või valed,
sest neid toidavad pooltõed,
hästi räägitud valed
või ähmased mälestused.
Mälestused, mis kaovad suitsevas tules
või mis küllastuvad vürtside lõhnast.
Ja nagu igas retseptis,
segatakse ka need omavahel kokku.
See lugu räägib mu vanavanatädist Titast,
mu vanavanaemast Esperanzast, kes päästis tema retseptiraamatu,
ja igast De la Garza naisest, kes nende järel tulid.
See lugu, olgu see tõene või vale,
meenutab, et meie, naised, otsustame ise oma saatuse üle.
See lugu jätkab elamist, kui on veel kedagi,
kes kasutab selle retsepte.
Tõlkinud: Eva Ibrus Iyuno