Tita hade varit besatt av sin graviditet i flera dagar.
De ömmande brösten och den uppsvällda magen-
-hindrade henne från att tänka på nånting annat.
Under andra omständigheter-
-hade det varit något fint att få ett barn med Pedro.
Men just då, på det sättet, var det fruktansvärt för alla.
Tita.
Behöver Esperanza nåt?
Vet Pedro om det?
Vad då?
Om din graviditet. Har du berättat för Pedro?
Nej. Han vet ingenting.
I flera dagar har jag grubblat över hur jag ska lösa den här katastrofen.
-Ska du säga vad jag ska göra? -Ja, det ska jag.
Gift dig med doktorn och säg att barnet är hans.
-Vill du att jag ska ljuga? -Äktenskapet är en affärsuppgörelse.
-Lögner ingår alltid. -Hur kan du be mig att göra det?
Ditt barn kommer att bli oäkta, Tita.
Om du ljuger räddar du familjens och ditt barns rykte.
Om du säger sanningen krossar du den stackars doktorns hjärta.
Och du blir ensam.
Tänk över det noga.
I natt hörde jag honom yra, men jag trodde att han drömde.
När jag tittade till honom var han redan så här.
Hans familj är kvar på den där gården.
-Ska jag hämta dem? -Nej.
Inte än.
Jag tar hand om dem.
-Jag vill inte utsätta dem för fara. -Så?
Vi måste begrava honom.
Jag åker till Monclova och hämtar hjälp.
Delfino.
Tack.
Så synd.
Ännu en död. Och ingenting förändras.
Santos dog inte förgäves.
Skyffla på.
Fina.
Vad gör du här?
-Kan vi prata? -Om vad då? Det var längesen.
-Jag behövde tid att tänka... -Du tänkte för länge!
När du berättade vad de hade gjort mot dig visste jag inte vad jag skulle säga.
-Men nu förstår jag. -Vad förstår du?
Det som har hänt har hänt, men för mig är du samma som alltid.
Det jag menar är...
Förut ville jag att du skulle bli min flicka och vara med mig.
Men nu...
Nu vill jag att du gifter dig med mig, Fina.
Jag vill att du blir min fru, om du vill.
Ja, det vill jag!
-Har du pratat med Tita? -Nej. Hur så?
Det var ingenting.
Mår du fortfarande dåligt?
Då och då. Det är ingen fara. Det går över.
När vi är ensamma igen kommer allt att förändras.
Vi kan ge Esperanza ett litet syskon.
Jag har ärenden i Monclova idag.
-Gäller det politik? -Nej, gården.
Gör det en annan dag. Vi ska ju ha gäster imorgon.
Oroa dig inte. Jag är hemma i tid till middagen med doktorns familj.
Han vill flytta till Torreón.
Hans familj bor där. Det är lugnare än i Piedras Negras.
Och det finns fler jobb. Har jag sagt att han vill ha tio barn?
Jag sa att det är upp till Gud. Hur många barn vill du ha, Tita?
-Det har jag inte tänkt på än. -Jo, du ska ju gifta dig!
Och du tycker ju så mycket om barn. Vill du ha pojkar eller flickor?
Vilket som går bra för mig, men inte tvillingar...
Vi fortsätter imorgon.
Vart ska du, Tita?
Jag mår inte bra. Jag har ingen lust att laga mat, Fina.
Hoppas att de inte är hungriga när de kommer.
Så ja.
Är allt som det ska?
Tita kände sig vilsen.
Om hon åtminstone hade kunnat prata med Gertrudis-
-och dela sin rädsla med henne.
Men Gertrudis hade ett nytt hem.
En plats utan män att lyda, långt ifrån väpnade strider.
En plats där hon och hennes son skulle hitta ett annat sätt att strida.
Hej!
En plats där kvinnorna banade väg för kvinnlig rösträtt.
Så gott!
-Räcker det till barnen? -Ja, de är stora!
Du kan hacka grönsakerna.
HÖGKVARTERET I MONCLOVA
Jag har aldrig litat på general Múzquiz.
-Men det ni säger kan jag inte tro. -Det är sant, general Vargas.
Hur vet jag att det inte handlar om personlig hämnd?
General Múzquiz tog över er fars gård, eller hur?
Ja, det gjorde han. Men det viktiga för mig är människorna.
Jag är inte ute efter hämnd. Jag vill ha rättvisa.
-Det säger alla. -Generalen.
Jag såg honom göra affärer med amerikanerna.
Han gav dem upplysningar.
Rebellernas och arméns position. Kan kanske ger dem proviant.
Det är en allvarlig anklagelse. Det kallas landsförräderi.
-Finns det några vittnen? -Nej.
Mitt vittne dog innan han kunde komma hit-
-på grund av Felipe Múzquiz hårda behandling.
-Utan bevis och utan vittnen... -Generalen. Ni måste göra något.
Få fram bevis. Utred saken.
Ni kommer hit utan bevis och utan vittnen-
-för att berätta om en ordensprydd generals överträdelser?
Ni dristar er att höja rösten och kräva att jag gör något åt det.
Jag ska förklara en sak för er.
För det första har jag inte manskap till att gemomföra en utredning-
-mot en av våra egna. För det andra är det strider överallt.
Mitt folk dör, och det är det jag prioriterar.
Tack, generalen.
-Ursäkta, Rosaura. -Vad vill du?
Min fästman Jesús var här. Han vill gifta sig med mig.
Vad ägnar han sig åt? Jag vet inte om vi har jobb åt honom.
Han vill att vi ska flytta till Torreón.
Till Torreón?
-Vi åker efter Titas bröllop. -Det går inte.
Varför inte?
Min mor gav dig mat och husrum. Är du inte tacksam?
Jo, det är klart.
Fina, du hade inte överlevt utan familjen de la Garza. Det är sant.
-Så du kan inte åka härifrån. -Aldrig?
Kanske en dag, men det är inte upp till dig.
Förstår du? Du tillhör det här huset, precis som Nacha.
Glöm inte det.
Nu måste du putsa silverbesticken till morgondagens middag.
Ja, Rosaura.
Fina.
Från och med nu kallar du mig frun. Vi är inga barn längre.
-Vad vill ni? -Jag söker Juan Alejandrez.
Översten! Ni har besök.
Ser man på.
Vad ska du ta den här gången?
Du är skyldig mig en märr.
Jag behöver din hjälp.
Jaså...
Det är därför vi är här.
Har jag förstått rätt?
Du vill att vi tillfångatar Múzquiz? Där, bland hans soldater?
Ja.
Men du vill inte döda honom.
Nej.
Jag vill att han ska ställas inför rätta och avtjäna sitt straff.
Felipe måste bli den förste att falla.
Det måste finnas fler militärer som stjäl där ute.
Föreslår du inte samma sak som förra gången?
Förra gången förstörde han för oss allihop.
Jag förstår om du inte vill följa med. Men jag gör det ändå.
Helt ensam?
Jag tänker inte sitta och vänta tills alla de stackars människorna är döda.
Vi behöver lite pulque, eller hur?
Gertrudis lämnade gården för några dagar sen.
Ja.
Hon bor med några andra kvinnor i bergen.
Vill hon inte vara med dig längre?
Det var faktiskt jag som inte ville vara med henne.
Men för att vara ärlig...
Jag saknar henne.
Hämta henne, då.
Du hittar ingen annan som hon.
Du kanske har rätt.
Det är bäst att du går och lägger dig.
Du måste vara stark om du ska jaga din farbror.
Om jag lämnar dig ensam blir du dödad på riktigt.
Du kommer inte att återuppstå varje gång.
Din jävel.
-Har du bestämt vad du ska göra? -Mamma?
Det är alltid bättre att ljuga än att berätta sanningen och förstöra sitt liv.
Det är för ditt eget bästa, Tita. Och för ditt barns bästa.
Du måste gifta dig. Du måste lämna det här huset.
Det är bäst att inte säga sanningen.
Som du gjorde när du var gravid med Gertrudis?
-Vad sa du? -Jag vet att du älskade någon annan.
Hur vågar du, Tita?
Jag tänker inte ljuga, jag är inte som du.
Jag är trött på att alla säger åt mig vad jag ska göra!
Försvinn, jag vill aldrig se dig igen!
Magens uppsvälldhet och smärtan i brösten-
-försvann i samma ögonblick.
Nu när hon var säker på att hon inte var gravid-
-förvandlades lättnaden snart till sorg.
Innerst inne hade Tita önskat att hon bar på Pedros barn.
-Hej. -Hej.
-Hej, Alex! -Kom, Alex!
Jag hjälper dig.
Försiktigt, Grace.
Hur mår ni? Gick resan bra?
Ta det försiktigt.
Äntligen framme.
-Tack. -Hej!
-Var är hon? -Där är hon.
Min kära flicka!
-Blir det bra här? -Ja. Tack, Fina.
Vad är det?
Du har gråtit.
Varför?
Kom hit.
Man måste vara modig för att göra det man vill, Tita.
Och jag är inte modig.
Du har pratat med Rosaura, eller hur?
Nu när John var tillbaka på Las Palomas-
-kände Tita ett behov av, förutom att laga mat åt sin familj-
-att berätta sanningen omedelbart.
Till faster Marys besök-
-bestämde sig Tita för att laga stora bönor i Tezcucan-stil-
-en enkel och mycket mexikansk rätt.
Först steker man hackad lök i smör.
När löken är gyllenbrun tillsätter man hackad chili och salt.
När buljongen är kryddad-
-lägger man i bönor tillsammans med kött och fläsksvål.
Medan Tita lagade mat-
-kunde hon inte sluta tänka på vad hennes bekännelse kunde medföra.
Men hon var fast besluten att berätta sanningen för John.
Hon ville inte bygga en framtid på lögner, som mamma Elena.
Det var som om en stark längtan efter ärlighet sakta sipprade in-
-i buljongen och bönorna.
STORA BÖNOR I TEZCUCAN-STIL
General Múzquiz!
Ett brådskande brev från general Vargas från Monclova.
-Varför skickade de inte telegram? -Jag vet inte, señor.
-Vad vill ni ha? -Ert svar.
-Det kommer inget svar! -Uppfattat.
-Moya! -Señor.
Gör mannarna redo! Vi ska åka hem.
-Allihop, generalen? -Naturligtvis!
Är inte Pedro här?
Han fick ett brådskande ärende i Monclova. Han kommer snart.
-Vad då för ärende? -Det gällde gården.
Vilken söt bebis!
-Du blir en bra bror till ditt syskon. -Vilket syskon?
-Snälla Rosaura. -Får jag inte berätta det du sa?
-Vad var det du sa? -Inget.
Tita längtar efter att bli mamma. Hon har alltid drömt om det. - Eller hur?
-Vad händer, John? -Inget, faster. Hon...
Hon berättade om bröllopsfesten.
Men Tita lagar mat åt oss idag, eller hur?
Jag längtar efter att få smaka.
-Ja, det gör hon. -Bra.
-Vill du hålla henne? -Vill du det?
-Försiktigt, Alex. -Bra att du lär dig.
Hon är trött.
Jag lägger henne. Ni kan gå in i matsalen så länge.
-Jag kommer snart. Gå in i matsalen. -Ja, ingen fara. - Är du hungrig?
-Ja. -Då går vi.
-Rosaura! -Bli inte arg, Tita.
-Ingen fara. Jag hjälper dig. -Jag behöver inte din hjälp!
Lägg henne, sen kan du servera middagen.
Och se inte så dyster ut. Du skrämmer gästerna.
Ja, frun.
Tala inte så till henne. Och hon kan åka när hon vill.
Hon åker ingenstans, Tita.
Bara jag slipper se dig, så kan jag andas igen.
Gift dig och försvinn, för guds skull.
Rosaura gör oss inte sällskap. Hon har haft magproblem och vill vila.
-Vad synd. -Smaklig måltid!
-Tack! Smaklig måltid.
-Vad tycks? -Det är utsökt!
-Bra gjort, Tita! -Tack.
-Utsökt som vanligt, Tita. Utsökt! -Tack, fader. - Vill nån ha en tortilla?
Ja, gärna.
När de smakade på bönorna-
-exploderade Titas längtan efter sanningen och överväldigade gästerna.
-Har jag berättat varför jag är ogift? -Nej, aldrig.
-Inte? Aldrig? -Nej.
Jag gillar inte män. Jag älskar kvinnor.
Jag har nog aldrig berättat det för nån förut.
-Skål! -Skål!
Skål, mina kära!
Saknar ni er mor mycket, Tita?
Jag antar det, fader. Hur så?
Jag vet inte, och jag vill inte vara oförskämd, men för att vara ärlig-
-är det så skönt att komma hit och veta att hon inte är här.
Jag stod inte ut med den jävla kärringen längre.
-Fader! Vad är det ni säger? -Det är sant!
-Det här är så gott, Tita! -Tack.
Men om du hade bjudit på lite tequila-
-skulle det ha varit rent minnesvärt.
Jag brukar faktiskt ta mig två eller tre glas för att somna.
Då måste jag säga att jag brukar ta fyra!
Då så. Nu när Grace har förklarat varför tequilan tar slut så fort...
Förlåt!
...skulle jag vilja säga en sak.
Jag vet inte om det Rosaura sa var sant. Men ni är den enda familj jag har.
Och jag vill att ni ska veta-
-att jag verkligen skulle vilja ge Alex ett litet syskon.
-Det förtjänar en applåd! -Ja!
Bravo!
Jag blev yr. Jag ska ta lite luft.
Jag kommer strax.
-Vad...? -Jag vet inte.
Där är du ju.
Hej...
Jag har varit med Pedro.
Jag var tvungen att berätta det. Du förtjänar att jag är ärlig mot dig.
Älskar du honom?
Men jag älskar dig också.
När jag är med dig känner jag att det är dig jag älskar.
Men när jag är med Pedro känner jag att det är honom jag älskar.
Hatar du mig?
Nej.
Inget du säger kan få mig att hata dig.
Jag älskar dig.
-Jag vill tillbringa mitt liv med dig. -John...
Det är några dagar kvar till bröllopet.
Tänk över det noga. Och fatta ett beslut.
Och jag lovar att om du bestämmer dig för mig-
-ska jag göra dig till den lyckligaste kvinnan i världen.
Om du väljer Pedro...
...hoppas jag att han tar hand om dig.
Valentina! Valentina!
-Jag ska döda honom! -Vad sa du?
-Jag ska döda Pedro! -Nu börjas det igen.
Läs!
Han har träffat Vargas.
Han känner till vårt avtal med amerikanerna.
Nu ska han få!
Annars blir det jag som råkar illa ut. Eller vi.
Var är Julio?
Han är borta!
Juan, trädet!
Kom igen, din jävel!
Ta skydd!
Halt!
-Halt! -Eld upphör!
Julio! Nej!
Mamma?
Han lever, generalen!
-Han lever. -Hämta hjälp!
Vem fan gjorde det?
Vem sköt min son?
Det gjorde vi alla, farbror!
Det var kriget, där man inte respekterar någonting.
Se på oss. Vi är släktingar och vi vill döda varandra-
-för en gård.
För mark som egentligen tillhör bönderna som brukar den.
Gör dig redo, Pedrito.
Nu ska jag skicka dig till din pappa så att han får sällskap.
Skjut mig om du vill. Det förändrar ingenting.
Lägg ner era vapen.
Hur många fler döda behöver du?
Hur många fäder?
Hur många bröder? Hur...? Hur många fler söner måste vi förlora?
Och till vilken nytta? För att några som du ska bli rika?
Skjut dem! Det är en order!
Vad väntar ni på, era jävla idioter!
Vi behöver inte fortsätta med det här. Vi behöver rättvisa!
Ni blir rika på olagliga sätt medan folket svälter!
Lyd, era bondlurkar!
Överlämna dig, farbror. Vi behöver inte fler döda.
Du har fel, Pedrito. Vi behöver en till.
Fader vår, som är i himmelen-
-med min ängel-
-i min dödsstund. Amen.
Vad gör du här? Och så här dags? Om Rosaura vaknar får jag skäll!
Nej, glöm frun. Vi ger oss av nu. Kom!
Nu?
-Fina! -Ta dina saker, så ger vi oss av.
-Gör vad du vill med ditt liv. Gå. -Fina, kom nu.
Tack.
Tack, Tita.
Kom.
Till och med den sista bönan i grytan-
-innehöll den önskan som Tita hade lagat rätten med.
Inte ens Rosaura kunde motstå effekten.
Den kvällen-
-såg Tita sin syster på ett sätt hon inte hade sett henne förut.
Och det skulle aldrig hända igen.
Mår du bättre?
Ja.
Jag vaknade och var utsvulten.
Fina har gett sig av. Det var jag som skickade efter Jesús.
Det gör inget.
Vem som helst kan göra hennes jobb.
Jag har aldrig tackat dig.
För vad då?
För allt.
För att du hjälpte mig när Robertito föddes.
För att du tog hand om honom. För att du har tagit hand om Esperanza.
Jag är inte gravid.
Tita, lyssna på mig. Gift dig inte med doktorn om du inte vill.
Men snälla, ta inte Pedro.
Om du tar Pedro, dör jag.
Var försiktig med honom.
Valentina...
Ni kan behålla gården. Men marken tillhör arbetarna.
Ju förr jag åker härifrån, desto bättre.
Jag förbannar dagen då jag blev en del av den här familjen.
Pedro.
Tack, Crispín.
-Vi ses. -Vi ses.
Klarar du dig?
-Ska du fortsätta kämpa? -Det är det jag gör bäst.
Men jag ska säga dig en sak. Du berörde mig.
Men sanningen att säga...
...är det långt kvar tills vi alla kan ta till oss det du sa.
-Ta hand om dig, Juan. -Lycka till, din jävel.
-Kom igen, grabbar! -Kom igen!
Var har du varit?
Mår du bra?
Ja. Ja, jag mår bra.
Jag har berättat för John om oss.
Han blev sårad, men han förstod.
Och han vill gifta sig ändå?
Ja.
Och du?
Jag vet inte.
Det som hände mellan oss...
...var det mest underbara som har hänt mig.
Om du ber mig att glömma det, vet jag att jag aldrig gör det.
Just då var du lycklig.
Gör det som gör dig lycklig, Tita.
Det blir en stor dag, min älskling.
I NÄSTA AVSNITT
Jag gör det rätta, eller hur?
Är ni fast beslutna att älska och respektera varandra-
-och leva i äktenskapet i resten av era liv?
Text: Åsa Tålig Iyuno