Tita petrecu zile în şir cu gândul numai la sarcina ei.
Durerea din piept şi pântecul pe care-l simţea inflamat
n-o lăsau să se gândească la altceva.
În alte condiţii,
să aibă un copil cu Pedro ar fi fost ceva atât de frumos...
Însă momentul şi felul în care se întâmplase
făceau din asta ceva îngrozitor pentru toată lumea.
Tita?
Esperanza are nevoie de ceva?
Pedro ştie?
Ce să ştie?
De sarcina ta. I-ai spus lui Pedro?
Nu. Nu ştie nimic.
Mă gândesc de câteva zile cum să rezolvăm încurcătura asta
fără să-mi fie rănită familia.
O să-mi spui tu ce să fac?
Da, o să-ţi spun eu ce trebuie să faci.
O să te măriţi cu doctorul şi o să-l faci să creadă că e copilul lui.
Vrei să mint?
Căsătoria e o afacere. E mereu însoţită de minciuni.
E incredibil ce-mi ceri să fac.
Copilul tău va fi ilegitim, Tita.
Dacă minţi, o să salvezi reputaţia familiei şi a copilului tău.
Dacă spui adevărul, o să-i frângi inima bietului doctor.
Şi o să sfârşeşti singură.
Gândeşte-te bine.
CA APA PENTRU CIOCOLATĂ
L-am auzit bolborosind azi-noapte, dar nu se înţelegea nimic.
Am crezut că doarme.
M-am dus să văd ce face şi l-am găsit aşa.
Familia lui e încă la ferma aceea.
- Să mă duc să-i aduc? - Nu.
Încă nu.
O să mă ocup eu de ei.
- Nu vreau să-i pun în pericol. - Deci ce facem?
Trebuie să-l îngropăm.
O să mă duc la Monclova, după ajutor.
Delfino...
Îţi mulţumesc.
Ce păcat...
Încă un mort.
Şi nimic nu se schimbă.
Santos n-a murit în zadar.
Să continuăm.
Fina.
Ce cauţi aici?
- Putem sta de vorbă? - Nu avem despre ce vorbi.
Ţi-am spus totul, acum multă vreme.
- Am avut nevoie de timp de gândire. - Şi văd că ai stat mult pe gânduri.
Când mi-ai povestit prin ce ai trecut, n-am ştiut ce să spun sau să fac.
Însă acum am înţeles.
Ce ai înţeles?
Că ţi s-a întâmplat ce s-a întâmplat,
dar, pentru mine, eşti aceeaşi.
Ce vreau să spun e faptul că...
Înainte, voiam să fii femeia mea...
Să fii cu mine.
Însă acum...
Acum vreau să te măriţi cu mine, Fina.
Vreau să fii soţia mea, dacă vrei şi tu.
Da, vreau. Vreau!
Ai vorbit cu Tita?
Nu.
De ce?
N-are importanţă.
Încă te simţi rău?
Da, uneori.
Nu e nimic. O să treacă.
Când o să fim singuri, totul se va schimba.
I-am putea dărui un frăţior Esperanzei.
Am ceva de făcut la Monclova.
Chestiuni politice?
Nu. Legate de fermă.
Lasă-le pe altădată. Mâine avem oaspeţi.
Nu-ţi face griji.
O să mă întorc la timp pentru masa cu familia doctorului.
Vrea să locuim la Torreón.
Are rude acolo şi zice că e mai multă linişte decât la Piedras Negras.
Şi are multe şanse să găsească de lucru.
Ţi-am zis că vrea zece copii?
Eu am zis că o să avem câţi vrea Domnul.
Tu câţi copii vrei să ai, Tita?
Nu ştiu, Fina, încă nu m-am gândit.
Nu te cred! Cum să nu te gândeşti? Te măriţi curând.
În plus, iubeşti copiii.
Îţi doreşti băieţi sau fete?
Eu aş vrea orice, în afară de gemeni. Bunica zicea că gemenii...
Să facem asta mâine.
Unde te duci, Tita?
Nu mă simt bine. Nu am chef să gătesc, Fina.
Să sperăm că avem destul timp şi că domnului John şi mătuşii nu le e foame.
E în ordine...
E totul bine?
Tita se simţea pierdută.
Măcar de-ar fi putut vorbi cu Gertrudis,
să-i împărtăşească îndoielile şi temerile ei.
Însă Gertrudis avea deja un nou cămin.
Un loc fără bărbaţi care să-i spună ce să facă.
Departe de lupta armată.
Un loc în care ea şi fiul ei
vor căuta un alt mod de a lupta.
Bună!
Un loc în care femeile pregăteau calea
pentru cauze importante, ca dreptul de a vota.
E minunat!
- Ajunge pentru copii? - Da, sunt mari!
Du-te acolo şi taie legume.
CARTIERUL GENERAL MONCLOVA
N-am avut niciodată încredere în generalul Múzquiz.
Însă nu cred ce-mi spui.
E adevărat, generale Vargas.
Şi de unde ştiu că nu e vorba de o răzbunare personală?
Generalul Múzquiz are ferma tatălui tău, nu-i aşa?
Da, a ocupat ferma.
Dar mie îmi pasă doar de oameni.
Nu caut răzbunare. Caut dreptate.
- Aşa spun toţi. - Domnule general...
L-am văzut cu ochii mei făcând învoieli cu soldaţii yanchei.
Le-a dezvăluit informaţii.
Poziţiile rebelilor şi ale armatei. Probabil că le dă şi provizii.
E o acuzaţie foarte gravă.
Se numeşte "trădare de ţară".
Ai martori?
Nu.
Martorul meu a murit din cauza bătăilor şi condiţiilor oribile de trai
rezervate de Felipe Múzquiz oamenilor săi.
Deci nu ai dovezi.
- Şi nici martori. - Domnule general...
Trebuie să faceţi ceva!
Faceţi rost de dovezi! Anchetaţi!
Ai venit aici fără dovezi şi fără martori.
Ca să-mi spui de fărădelegile unui general decorat?
Şi ai tupeul să ridici vocea în faţa mea
şi să ceri să fac ceva în privinţa asta?
Să-ţi spun ceva.
În primul rând,
nu am destui oameni încât să încep o investigaţie
asupra unuia dintre ai noştri.
În al doilea rând,
se dau lupte peste tot.
Oamenii mei mor. Şi asta, da, e prioritatea mea.
Vă mulţumesc, domnule general.
Scuză-mă, Rosaura.
De ce ai nevoie?
A venit iubitul meu, Jesús.
Ca să mă ceară în căsătorie.
Cum îşi câştigă traiul?
Nu sunt sigură că-i putem găsi de lucru aici.
Vrea să mă ducă la Torreón.
La Torreón?
După nunta Titei, ne ducem acolo.
Nu poţi face asta.
De ce nu?
Mama mea ţi-a dat hrană şi adăpost. Nu eşti recunoscătoare?
Ba sigur că sunt.
Fina, fără familia De la Garza, n-ai fi supravieţuit.
Ăsta e adevărul.
De-asta nu poţi să pleci.
Niciodată?
Poate, într-o bună zi, dar nu când hotărăşti tu.
Înţelegi?
Aparţii acestei case, la fel ca Nacha.
Să nu uiţi asta.
Am nevoie să lustruieşti argintăria pentru cina de mâine.
Da, Rosaura.
Fina!
De-acum încolo, mi te adresezi cu "stăpână".
Nu mai suntem copii.
Ce doreşti?
Îl caut pe Juan Alejandrez.
Colonele!
Te caută cineva.
Uite cine a venit.
De data asta ce-o să mai iei?
Îmi datorezi o iapă, ticălosule.
Am nevoie de ajutorul tău.
Ei bine...
Pentru asta suntem aici.
Stai să înţeleg...
Vrei să-l capturăm pe Múzquiz?
Să ne ducem după el, în timp ce soldaţii lui sunt acolo?
Da.
Dar nu vrei să-l omori.
Nu.
Vreau să fie judecat şi condamnat.
Felipe trebuie să fie primul care cade.
Sunt sigur că mai sunt şi alţii, în armată, care fură.
Şi nu ţi se pare că-mi propui acelaşi lucru ca data trecută?
Data trecută, ne-a nenorocit pe toţi.
Dacă nu vrei să vii cu mine, o să înţeleg.
Dar eu o s-o fac oricum.
Singur?
N-o să stau cu braţele încrucişate în timp ce sunt omorâţi atâţia.
Ne trebuie nişte "pulque", nu?
Gertrudis a plecat de la fermă acum câteva zile.
Da.
Locuieşte pe dealuri, cu alte femei.
Nu vrea să fie cu tine?
De fapt, eu am fost cel care n-a vrut să fie cu ea.
Dar, ca să fiu sincer,
mi-e dor de ea.
Atunci du-te după ea.
N-o să mai găseşti o femeie ca ea.
Poate că ai dreptate.
Acum mai bine culcă-te.
Dacă vrei să-l prinzi pe unchiul tău, trebuie să fii puternic.
Dacă te las singur, o să fii omorât, cu siguranţă.
Şi n-o să te scoli din morţi la nesfârşit, ticălosule.
Nemernicule...
Te-ai hotărât ce faci?
Mamă?
E întotdeauna mai bine să minţi
decât să spui adevărul şi să-ţi distrugi viaţa.
E pentru binele tău, Tita.
Şi pentru binele copilului tău.
Trebuie să te măriţi. Trebuie să pleci din casa asta.
E mai bine să nu spui adevărul.
Să mint ca tine, când erai însărcinată cu Gertrudis?
Ce spui?
Ştiu că ai iubit pe altcineva.
Cum îndrăzneşti, Tita?
Eu n-o să mint. Eu nu sunt ca tine!
M-am săturat să-mi spună toată lumea ce să fac!
Pleacă! Nu vreau să te mai văd!
Inflamaţia din pântec şi durerea din sâni
dispărură chiar în clipa aceea.
Şi, după certitudinea că nu e însărcinată,
uşurarea se transformă curând în tristeţe.
Adânc, în sufletul ei,
Tita îşi dori cu adevărat să fi purtat în pântec copilul lui Pedro.
- Bună! - Bună.
- Bună, Alex! - Vino aici, Alex!
Să te ajut.
Ai grijă, Grace.
- Ce mai faci? - Bine.
Ai călătorit bine?
Ai grijă la coborât.
Am ajuns, în sfârşit.
- Mulţumesc. - Bună!
- Unde e? - Uite-o.
Draga mea!
- E bine dacă o pun aici? - Da. Mulţumesc, Fina.
Ce este?
Ai plâns.
De ce?
Vino.
Ca să faci ce vrei, trebuie să ai curaj, Tita.
Iar eu nu sunt curajoasă.
Ai vorbit cu Rosaura, nu-i aşa?
Acum, că John se întorsese la Las Palomas,
Tita, pe lângă gătitul meselor pentru familia ei,
simţea nevoia imperioasă de a-i spune adevărul.
Pentru vizita mătuşii Mary,
Tita se hotărî să gătească fasole grasă în stil Tezcucan,
un fel simplu, foarte mexican.
Mai întâi, ceapa tocată se căleşte în unt.
După ce s-a înmuiat ceapa, se adaugă chili uscat, pisat, şi sare după gust.
După ce s-a condimentat sosul de carne cu roşii, urmează soteul:
se încorporează fasolea, împreună cu carnea şi jumările.
În timp ce gătea,
Tita nu se putea opri să se gândească
la posibilele consecinţe ale mărturisirii ei.
Cu toate astea,
era hotărâtă să-i spună lui John adevărul.
Nu voia să-şi clădească un viitor bazat pe minciuni, ca Mama Elena.
Astfel, o puternică dorinţă de sinceritate
impregnă, puţin câte puţin, sosul şi fasolea.
FASOLE GRASĂ ÎN STIL TEZCUCAN
Domnule general Múzquiz!
O scrisoare urgentă de la generalul Vargas.
- De la Monclova. - De ce n-a trimis o telegramă?
Nu ştiu, domnule.
- Ce vrei? - Răspunsul, domnule.
- Nu e niciun răspuns! - Da, domnule general.
- Moya! - Da, domnule!
Pregăteşte oamenii! Ne ducem acasă.
Toţi oamenii, domnule general?
Sigur că toţi!
Pedro nu e acasă?
A trebuit să se ducă la Monclova pentru o chestiune urgentă.
- N-o să întârzie. - Ce chestiune urgentă?
Ceva legat de fermă.
Ce copil drăgălaş!
O să fii foarte bun cu fratele tău.
- Care frate? - Rosaura, te rog.
Nu pot să-i spun ce mi-ai zis?
- Ce... Ce i-ai spus? - Nimic.
Tita abia aşteaptă să fie mamă.
A visat mereu la asta.
Nu-i aşa?
Ce se întâmplă, John?
Nimic, mătuşică. Ea...
Ne vorbea despre ospăţul de la nuntă.
Dar Tita găteşte pentru noi azi, nu-i aşa?
Abia aştept să mă bucur de talentul ei culinar.
- Da, ne găteşte. - Bun!
Vrei s-o ţii?
Vrei? Bine.
Ai grijă, Alex.
Foarte bine. O să înveţi.
Îi e somn.
Mă duc s-o culc. Între timp, vă puteţi duce în sufragerie.
Scuzaţi-mă.
Mă întorc imediat. Duceţi-vă în sufragerie, vă rog.
Da. Să mergem. Ţi-e foame?
- Da. - Să mergem.
- Mulţumesc. - Să mergem.
- Rosaura! - Nu te supăra, Tita.
E greu pentru tine, ştiu. De-asta te ajut.
- N-am nevoie de ajutorul tău! - Fina!
Culc-o. Şi pe urmă serveşte cina.
Şi ce-i cu figura asta tristă? O să-i sperii pe musafiri.
Da, doamnă.
Nu-i vorbi aşa! Nu merită asta.
- În plus, poate să plece când vrea. - N-o să plece nicăieri, Tita.
Trebuie să nu te mai văd, ca să pot să respir liniştită.
Pentru Dumnezeu, mărită-te odată şi pleacă!
Rosaura nu ne poate ţine tovărăşie.
În ultima vreme nu s-a simţit bine, aşa că se odihneşte.
- Ce păcat. - Poftă bună!
Poftă bună!
- Mulţumesc! Poftă bună. - Mulţumesc.
- Cum îţi place? - E delicios!
Felicitări, Tita!
- Mulţumesc. - N-ai pentru ce.
Ca de obicei, Tita, e absolut delicios.
Mulţumesc mult, părinte. Vrea cineva o tortilla?
Da, desigur, draga mea.
De îndată ce au gustat din fasole,
dorinţa de adevăr a Titei a erupt, copleşindu-i pe oaspeţi.
Ţi-am spus vreodată de ce nu m-am măritat?
Nu. Niciodată.
- Nu? - Nu.
- Niciodată? - Nu.
Ei bine...
Nu-mi plac bărbaţii. Iubesc femeile.
Nu cred că am mai spus asta cuiva, vreodată.
- Noroc! - Noroc!
Noroc, dragii mei!
Ţi-e tare dor de mama ta, Tita?
Presupun că da, părinte. De ce întrebaţi?
Nu ştiu... şi nu vreau să fiu mojic,
dar eu, unul...
n-aveţi idee ce bucuros sunt să vin aici ştiind că ea nu mai e.
N-o mai puteam suporta pe afurisita aia de femeie.
- Părinte! Ce ai spus? - E adevărat!
Tita, e delicios!
Mulţumesc.
Dar, dacă ne-ai fi dat şi un strop de tequila,
ar fi fost memorabil.
Adevărul e...
că beau două, trei păhărele de tequila ca să adorm.
Atunci, eu trebuie să spun că beau patru!
Bun...
Acum, că Grace a explicat de ce tequila se termină rapid acasă...
Iertare, domnule doctor.
Aş dori să spun ceva.
Nu ştiu dacă ce a spus Rosaura e adevărat.
Dar voi sunteţi singura mea familie.
Şi vreau să ştiţi că într-adevăr
mi-ar plăcea mult să-i ofer lui Alex un frăţior.
- Da, te rog. Tita... - Acestea fiind zise, aplauze!
Da!
Bravo!
Mă simt ameţită. Mă duc să iau aer.
Mă întorc.
- Unde se duce? - Nu ştiu.
Aici erai!
Salut...
M-am culcat cu Pedro, John.
A trebuit să-ţi spun.
Meriţi să-ţi spun adevărul.
Îl iubeşti?
Dar te iubesc şi pe tine.
Când sunt cu tine, simt că te iubesc mult.
Dar, când sunt cu Pedro, simt că-l iubesc pe el.
Mă urăşti?
Nu.
Orice mi-ai spune, nu te-aş putea urî, Tita.
Te iubesc.
Şi vreau să-mi petrec restul vieţii cu tine.
John...
Mai sunt câteva zile până la nuntă.
Gândeşte-te în linişte.
Şi ia o hotărâre.
Şi-ţi jur...
că, dacă te hotărăşti să fii cu mine...
jur că am să te fac cea mai fericită femeie din lume.
Şi dacă-l alegi pe Pedro...
sper să aibă grijă de tine.
Valentina!
Îl omor!
Ce ai spus?
Îl omor pe Pedro!
Iar începem...
Citeşte!
S-a dus la Vargas!
Ştie de afacerile noastre cu yancheii.
Acum o să-l nenorocesc.
Altfel,
ori eu
ori noi...
Unde e Julio?
A fugit!
Juan! La copac!
Vino, nenorocitule!
Adăpostiţi-vă!
Opriţi-vă!
- Opriţi-vă! - Nu mai trageţi!
Julio!
Nu!
Mamă?
Trăieşte, domnule general!
- E în viaţă! - Aduceţi ajutoare!
Cine dracu' a făcut asta?
Cine a tras în fiul meu?
Toţi am tras, unchiule!
Războiul ăsta nu respectă nimic.
Uită-te la noi.
Suntem rude şi vrem să ne omorâm între noi.
Pentru o fermă.
Pentru un pământ care le aparţine celor care-l lucrează.
Pregăteşte-te, Pedrito.
O să te trimit după tatăl tău.
Ca să fiţi în familie.
Dacă asta vrei, împuşcă-mă.
Asta n-o să schimbe nimic.
Lăsaţi armele jos.
De câţi morţi mai e nevoie?
De câţi taţi?
De câţi fraţi...
Câţi fii mai trebuie să pierdem?
Şi pentru ce?
Pentru ca cei ca tine să se îmbogăţească?
Trageţi! E un ordin!
Ce mai aşteptaţi, gloată de nenorociţi?
Nu e nevoie să continuăm aşa!
Avem nevoie de dreptate!
Tu te îmbogăţeşti în moduri ilegale în timp ce oamenii mor de foame!
Faceţi cum spun, turmă de idioţi!
Predă-te, unchiule!
Nu mai trebuie să moară şi alţii.
Te înşeli, Pedrito.
Mai trebuie să moară un om.
Tatăl nostru, care eşti în ceruri,
cu îngeraşul meu,
în ceasul morţii mele,
amin.
Ce cauţi aici?
Şi la ora asta!
Dacă se trezeşte Rosaura, o să mă certe!
Nu te mai gândi la stăpâna ta. Să plecăm.
Să mergem.
Acum?
- Fina! - Ia-ţi lucrurile şi să mergem.
Fă ce vrei cu viaţa ta.
Du-te.
Fina! Să plecăm, acum!
Mulţumim.
Mulţumesc, Tita.
Să mergem.
Până şi ultima boabă de fasole
păstră în sine dorinţa cu care Tita gătise mâncarea.
Nici măcar Rosaura n-a putut rezista acestui efect.
În seara aceea,
Tita îşi văzu sora cum n-o mai văzuse niciodată.
Şi cum n-avea s-o mai vadă vreodată.
Te simţi mai bine?
Da.
M-am trezit şi muream de foame.
Fina a plecat.
Eu l-am chemat pe Jesús.
Bine.
Oricine poate să facă munca ei.
Nu ţi-am mulţumit niciodată.
Pentru ce?
Pentru tot.
Pentru că m-ai ajutat să-l nasc pe Robertito.
Pentru că l-ai îngrijit atât de mult.
Pentru că ai grijă de Esperanza.
Nu sunt însărcinată.
Tita, ascultă-mă.
Nu e nevoie să te măriţi cu doctorul, dacă nu vrei.
Însă, te rog, nu-l lua pe Pedro.
Dacă îl iei pe Pedro, am să mor.
Ai grijă...
- Fii atent. - Da.
Valentina...
Poţi să păstrezi ferma.
Dar pământul e al lucrătorilor.
Cu cât plec mai repede, cu atât mai bine.
Blestemată fie ziua în care am intrat în această familie.
Pedro...
Mulţumesc, Crispín.
- Mergi cu bine. - Asemenea.
O să-ţi fie bine?
O să continui să lupţi?
Asta fac cel mai bine.
Să-ţi spun ceva.
M-a emoţionat ce ai spus.
Dar, ca să fiu sincer,
mai e nevoie de multe
până să înţelegem bine ce ai spus.
- Ai grijă, Juan. - Baftă, ticălosule.
Să mergem, băieţi!
Haideţi!
Unde ai fost?
Eşti teafăr?
Da.
I-am spus lui John ce s-a întâmplat între noi.
L-a durut, dar a înţeles.
Şi mai vrea să se însoare?
Da.
Şi tu?
Nu ştiu.
Ce s-a întâmplat între noi
a fost cel mai minunat lucru pe care l-am trăit vreodată.
Dacă îmi ceri să-l uit, ştiu că nu voi putea.
În clipele acelea, ai fost fericită.
Fă ce te face fericită, Tita.
După romanele "Ca apa pentru ciocolată" şi "Jurnalul Titei"
de Laura Esquivel
Va fi o zi minunată, iubita mea.
ÎN EPISODUL URMĂTOR...
Fac ce trebuie, nu-i aşa?
Sunteţi hotărâţi să vă iubiţi şi să vă respectaţi reciproc
şi să trăiţi în sfânta cununie până la sfârşitul zilelor voastre?
CA APA PENTRU CIOCOLATĂ
Traducerea FAST TITLES MEDIA