Tita dienām ilgi domāja par to, ka gaida bērnu.
Sāpes krūtīs un uzpūtušais vēders
neļāva viņai domāt.
Ja apstākļi būtu citādāki,
bērns no Pedro šķistu brīnišķīgs notikums.
Bet laiks, kurā tas notika, un veids
padarīja visu vēl ļaunāku.
Tita.
Vai Esperansai kas vajadzīgs?
Pedro zina?
Par ko?
Ka esi stāvoklī.
Izstāstīji Pedro?
Nē. Viņš neko nezina.
Dienām ilgi domāju, kā to atrisināt, lai nesāpinātu ģimeni.
Pateiksi, kas darāms?
Jā, pavisam noteikti.
Tu precēsi dakteri un teiksi, ka tas ir viņa bērns.
Gribi, lai meloju?
Laulības ir darījums.
Bez meliem neiztikt.
Neticami, ka liec man to darīt.
Ārlaulības bērns, Tita.
Ja melosi, glābsi ģimenes un bērna reputāciju.
Ja pateiksi patiesību, salauzīsi ārstam sirdi.
Un tu paliksi viena.
Izdomā kārtīgi, kā rīkoties.
Vakarnakt dzirdēju viņu murminām.
Likās, ka sapņo.
Aizgāju viņu apraudzīt.
Atradu šādu.
Viņa ģimene vēl ir tur.
-Man doties pie viņiem? -Nē.
Vēl ne.
Es tikšu ar to galā.
-Negribu viņus apdraudēt. -Tātad?
Mums viņš jāapglabā.
Došos uz Monklovu meklēt palīdzību.
Delfino.
Paldies tev.
Žēl.
Kārtējā nāve.
Nekas nemainās.
Santoss nemira veltīgi.
Aiziet.
Fina.
Ko tu te dari?
-Varam parunāt? -Par ko?
Es jau tev visu pateicu.
-Man vajadzēja laiku apdomāties... -Ilgi gan.
Tu izstāstīji pārciesto. Nezināju, kā rīkoties.
Bet tagad es zinu.
Ko tad?
Ar tevi notika kas briesmīgs,
bet manās acīs tu esi tāda pati.
Es gribu teikt...
Iepriekš gribēju, ka esi mana,
nāc man līdzi.
Bet tagad...
Tagad gribu tevi precēt.
Ka kļūsti par manu sievu, ja vēlies.
Jā, vēlos. Vēlos!
Parunāji ar Titu?
Nē. Kāpēc?
Tāpat vien.
Vēl jūties slikti?
Jā, reizēm.
Gan pāries.
Kad būsim vieni, viss mainīsies.
Varam Esperansai sagādāt brālīti.
Man ir darīšanas Monklovā.
Saistībā ar politiku?
Nē, saimniecību.
Pārcel uz citu dienu.
Rīt būs ciemiņi.
Neraizējies.
Es atgriezīšos laikā, lai satiktu daktera ģimeni.
Viņš grib dzīvot Toreonā.
Tur dzīvo viņa ģimene. Esot klusāk nekā Pjedrasnegrasā.
Lielākas iespējas atrast darbu.
Teicu, ka viņš grib desmit bērnus?
Teicu - būs tik, cik Dievs dos.
Cik bērnus gribi tu, Tita?
Neesmu par to domājusi.
Kā tad! Tiešām? Tu taču precēsies.
Un tev patīk bērni!
Gribētu puisīti vai meitenīti?
Visu, tikai ne dvīņus, jo vecmāmiņa teica...
Turpināsim rīt.
Kur tu ej, Tita?
Nejūtos labi. Negribu gatavot, Fina.
Cerams, ka pietiks laika un ciemiņi neieradīsies izsalkuši.
Kuš...
Viss kārtībā?
Tita bija apjukusi.
Cerēja, kaut tur būtu Hertrudisa,
ar kuru dalīties šaubās un bailēs.
Bet Hertrudisai bija jaunas mājas.
Vieta bez vīriešiem, kam jāklausa.
Tālu no bruņotām cīņām.
Vieta, kur viņa ar dēlu
meklētu citus veidus, kā pretoties.
Sveika.
Vieta, kur sievietes iemina taku,
lai cīnītos par savām tiesībām balsot.
Ļoti labi.
-Bērniem pietiks? -Jā.
Palīdzi sagriezt dārzeņus.
ŠTĀBS, MONKLOVA
Nekad neuzticējos ģenerālim Muskisam.
Bet nevaru jums noticēt.
Tā ir tiesa, ģenerāli Vargas.
Kā lai zinu, ka tā nav atriebība?
Ģenerālim Muskisam ir jūsu tēva rančo.
Jā, tā ir.
Bet man rūp tikai cilvēki.
Es nemeklēju atriebību,
bet gan taisnīgumu.
-Visi tā saka. -Ģenerāli.
Pats redzēju, kā viņš sadarbojas ar jeņķiem.
Dalījās informācijā.
Viņš, visticamāk, apgādā dumpiniekus.
Tā ir nopietna apsūdzība.
Tā ir valsts nodevība.
-Vai ir liecinieki? -Nē.
Mans liecinieks nomira briesmīgo apstākļu dēļ,
pie kā vainojams Felipe Muskiss.
Pierādījumu nav.
-Liecinieku arī ne. -Ģenerāli, jums jārīkojas!
Atrodiet pierādījumus. Izmeklējiet.
Ieradāties te bez pierādījumiem un lieciniekiem.
Lai pastāstītu par apbalvota ģenerāļa pārkāpumiem?
Jums pietiek nekaunības pacelt balsi,
pieprasot, ka kaut ko daru?
Es jums ko paskaidrošu.
Pirmkārt,
man nav pietiekami daudz vīru, lai veiktu izmeklēšanu
un izmeklētu savējo.
Otrkārt, cīņas norit visur.
Mirst mani cilvēki. Tā ir mana prioritāte.
Paldies, ģenerāli.
Atvainojiet, Rozaura.
Ko tev vajag?
Ieradās mans puisis Hesuss.
Viņš lūdza manu roku.
Ar ko viņš nodarbojas?
Nezinu, vai dosim viņam darbu.
Viņš grib mani vest uz Toreonu.
Toreonu?
Dosimies pēc Titas kāzām.
Tas nenotiks.
Kāpēc ne?
Mēs tev devām patvērumu. Vai neesi pateicīga par to?
Protams, ka esmu.
Fina, tu nebūtu izdzīvojusi bez de la Garsu ģimenes.
Tā ir patiesība.
Tāpēc nevari doties prom.
Nekad?
Varbūt kādu dienu, bet ne tu to izlemsi.
Saproti?
Tu piederi šai mājai tāpat kā Nača.
Neaizmirsti to.
Nospodrini sudraba galda piederumus rītdienas vakariņām.
Jā, Rozaura.
Fina.
No šī brīža uzrunā mani par kundzi.
Vairs neesam bērni.
Ko tu gribi?
Meklēju Huanu Alehandresu.
Pulkvedi, tevi kāds meklē.
Skat, kas ieradies.
Ko šoreiz paņemsi?
Tu esi man parādā ķēvi, maita.
Man vajadzīga palīdzība.
Nu...
Tam esam domāti.
Es pareizi sapratu?
Gribi, lai notveram Muskisu?
Kamēr viņu apsargā karavīri?
Jā.
Bet negribi viņu nogalināt?
Nē.
Gribu, lai viņš stājas tiesas priekšā un izcieš sodu.
Felipem jākrīt pirmajam.
Noteikti ir citi, kas zog kā viņš.
Tev neliekas, ka piedāvā man to pašu, ko pagājušoreiz?
Pagājušoreiz viņš mūs piečakarēja.
Ja negribi piebiedroties, tas nekas.
Bet es tāpat došos.
Viens?
Nesēdēšu saliktām rokām, kamēr tos ļautiņus nogalina.
Prasās pulkito, vai ne?
Hertrudisa pirms dažām dienām aizgāja?
Jā.
Dzīvo ar sievietēm kalnos.
Negrib būt pie tevis?
Es negribēju būt ar viņu.
Bet, ja godīgi...
Man viņas pietrūkst.
Tad uzmeklē viņu.
Otru tādu sievieti neatradīsi.
Varbūt tev taisnība.
Labāk ej gulēt.
Tev ir iekšas dzīties pēc tēvoča.
Ja atstāšu tevi vienu, skaidrs, ka tevi nogalinās.
Šoreiz nekādas augšāmcelšanās, idiot.
Idiots.
Izdomāji, kā rīkoties?
Mammu?
Labāk ir melot, nekā teikt patiesību un sabojāt savu dzīvi.
Tas ir tavā labā, Tita.
Un tava bērna labā.
Tev jāaprecas.
Tev jāpamet šis nams.
Labāk nesaki patiesību.
Melot tāpat, kad tu gaidīji Hertrudisu?
Ko tu tikko pateici?
Zinu, ka mīlēji citu.
Kā tu uzdrošinies, Tita?
Es nemelošu. Neesmu tāda kā tu.
Apnicis, ka visi man māca, kā rīkoties!
Ej prom! Negribu tevi vairs redzēt.
Piepūties vēders un sāpes krūtīs
izzuda tajā pašā mirklī.
Saprotot, ka viņa nav stāvoklī,
viņu pārņēma atvieglojums un skumjas.
Dziļi sirdī Tita vēlējās
savā klēpī iznēsāt Pedro bērnu.
Sveiki.
-Sveiks, Aleks! -Nāc te.
Es tev palīdzēšu.
Uzmanīgi, Greisa.
-Kā sokas? -Labi.
Kāds bija brauciens?
Uzmanīgi.
Beidzot esam klāt.
Paldies.
-Kur viņa ir? -Tepat.
Dārgā!
Nolikt te?
Jā. Paldies, Fina.
Kas noticis?
Tu esi raudājusi.
Kāpēc?
Panāc.
Vajag drosmi, lai rīkotos tā, kā vēlies, Tita.
Es neesmu drosmīga.
Runāji ar Rozauru, vai ne?
Tagad, kad Džons bija atgriezies "Las Palomas" rančo,
Tita papildu ēst gatavošanai
juta vēlmi visu viņam izstāstīt.
Par godu tantes Mērijas apciemojumam
Tita nolēma pagatavot teskukāņu stila pupiņas -
vienkāršu, bet tradicionālu meksikāņu ēdienu.
No sākuma sviestā apcep sīpolus.
Kad tie kļūst mīksti, pievieno čili pulveri un sāli.
Kad gaļas un tomātu mērcei pievienotas garšvielas,
pievieno pupiņas kopā ar gaļu un ceptu cūkgaļu.
Kamēr viņa gatavoja,
Tita nevarēja beigt domāt par to, ko izraisītu viņas atzīšanās.
Bet viņa bija apņēmusies izstāstīt Džonam patiesību.
Viņa balstīt nākotni uz meliem kā Elena.
Tieši tāpēc spēcīga godīguma sajūta
pamazām ieplūda buljonā un pupiņās.
TESKUKĀŅU STILA PUPIŅAS
Ģenerāli Muskis!
Steidzama vēstule no ģenerāļa Vargasa Monklovā.
-Kāpēc nesūtīja telegrammu? -Nezinu, kungs.
-Ko tu gribi? -Jūsu atbildi, kungs.
-Atbildes nav! -Jā, ģenerāli.
-Moja! -Kungs?
Sagatavo vīrus. Mēs dosimies mājās.
Visus vīrus, ģenerāli?
Skaidrs, ka visus!
Pedro nav?
Devās uz Monklovu. Steidzamas darīšanas.
-Drīz ieradīsies. -Kas par darīšanām?
Saistībā ar saimniecību.
Cik piemīlīgs!
Tev labi sanāks ar brālīti.
-Kādu brālīti? -Beidz, Rozaura.
Nedrīkstu teikt to, ko teici man?
-Ko tu viņai teici? -Neko.
Tita ļoti grib būt māte.
Vienmēr par to sapņojusi, ne tā?
Kas notiek, Džon?
Nekas, tante. Viņa...
Stāstīja par kāzu mielastu.
Bet Tita šodien mums sagatavoja maltīti, vai ne?
Nevaru sagaidīt, kad nobaudīšu.
-Tieši tā. -Tas labi.
Gribi paturēt viņu?
Ej vien.
Uzmanīgi, Aleks.
Labi. Tev jāmācās.
Viņa grib gulēt.
Nolikšu viņu gulēt. Jūs varat doties uz ēdamistabu.
Atvainojiet.
Es tūlīt. Ejiet uz ēdamistabu.
Jā, labi. Esi izsalcis?
-Jā. -Ejam.
Paldies.
-Rozaura! -Nedusmojies, Tita.
Zinu, ka tev nav viegli, tāpēc palīdzu.
-Man nevajag palīdzību! -Fina.
Noliec gulēt, tad pasniedz vakariņas.
Nerādi tik garu ģīmi. Nobiedēsi viesus.
Jā, kundze.
Nerunā tā ar viņu. Nav to pelnījusi.
-Viņa var doties prom, kad vien grib. -Viņa nekur neies, Tita.
Man jādabū tevi prom, lai varu ievilkt elpu.
Apprecies taču vienreiz un dodies prom.
Rozaura mums nepiebiedrosies.
Pēdējā laikā nejūtas labi. Atpūšas.
-Žēl gan. -Labu apetīti.
Labu apetīti.
Paldies.
-Kā tev patīk? -Nudien gardi!
Apsveicu, Tita!
-Paldies. -Nav par ko.
Kā vienmēr, Tita - izcili. Izcili.
Paldies, tēvs. Kādam tortilju?
Jā, protams.
Nogaršojot pupiņas,
Titas vēlme pēc patiesības pārņēma un apstulbināja viesus.
Esmu stāstījusi, kāpēc esmu viena?
Nē, nekad.
-Nē? -Nē.
-Nekad? -Nē.
Man nepatīk vīrieši. Es mīlu sievietes.
Neliekas, ka kādam būtu to stāstījusi.
Priekā!
Priekā.
Tev pietrūkst māte, Tita?
Laikam jau, tēvs.
Kāpēc jautājat?
Nezinu. Negribu būt rupjš,
bet, ja godīgi,
esmu ļoti priecīgs, ka viņas te nav.
Es nevarēju to raganu ciest.
-Tēvs, ko jūs! -Tā ir tiesa.
Tita, tik garšīgi!
Paldies.
Ja tu būtu piedāvājusi kādu tekilas malciņu,
būtu vēl neaizmirstamāk.
Patiesību sakot,
es pirms miega izdzeru divas trīs glāzītes.
Tad mums līdzīgi! Es dzeru četras.
Labi.
Tagad, kad Greisa mums izskaidroja, kur mājās pazūd tekila...
Atvainojiet.
Es arī gribu ko teikt.
Nezinu, vai Rozauras teiktais ir taisnība,
bet jūs esat mana ģimene.
Es gribu atzīt,
ka priecātos, ja Aleksam būtu brālītis.
Jā, Tita.
Aplausus!
Jā.
Bravo!
Man reibst galva. Iziešu ārā.
Es atgriezīšos.
-Kur viņa aizgāja? -Nezinu.
Te tu esi.
Sveiks.
Es pavadīju nakti ar Pedro, Džon.
Man tas bija tev jāizstāsta.
Tu esi pelnījis patiesību.
Tu mīli viņu?
Bet es mīlu arī tevi.
Kad esmu ar tevi, tiešām jūtu, ka mīlu tevi.
Bet, kad esmu ar Pedro, to pašu jūtu ar viņu.
Tu mani ienīsti?
Nē.
Lai arī ko tu man pateiktu, nespētu tevi ienīst, Tita.
Es mīlu tevi.
Gribu pavadīt dzīvi kopā ar tevi.
Džon...
Palikušas dažas dienas līdz kāzām.
Mierīgi apdomājies.
Un pieņem lēmumu.
Es zvēru -
ja izvēlēsies būt ar mani,
padarīšu tevi par laimīgāko sievieti pasaulē.
Ja tu izvēlēsies Pedro...
Ceru, ka viņš rūpēsies par tevi.
Valentīna! Valentīna!
Es viņu nogalināšu.
Ko tu teici?
Es Pedro nogalināšu!
Atkal sākās.
Izlasi.
Viņš bija pie Vargasa.
Zina par mūsu darījumu ar jeņķiem.
Tagad viņš man norausies.
Vai nu es viņu, vai viņš mūs.
Kur ir Hulio?
Viņa nav.
Huan, pie koka!
Panāc šurp!
Meklēt aizsegu!
Stāt!
-Stāt! -Pārtraukt uguni!
Hulio! Nē, nē, nē...
Mammu?
Viņš ir dzīvs!
Sauciet palīdzību!
Kurš, pie velna, to izdarīja?
Kurš sašāva manu dēlu?!
Mēs visi, tēvoc!
Karā nekas netiek ievērots.
Paskaties uz mums. Esam radinieki, bet gribam viens otru nogalināt
rančo dēļ.
Zeme, kas patiesībā pieder tiem, kas to apstrādā.
Sagatavojies, Pedrito.
Nosūtīšu tevi turpat, kur tēvu.
Sastādīsi kompāniju.
Ja tu to vēlies, šauj.
Tas neko nemainīs.
Nolaidiet ieročus.
Cik cilvēkiem vēl jānomirst?
Cik vecākiem?
Cik brāļiem?
Cik vēl dēli jāzaudē?
Kā vārdā?
Lai daži tādi kā tu kļūtu bagāti?
Šaujiet! Tā ir pavēle.
Ko jūs gaidāt, nejēgas?
Tam nav jāturpinās.
Mums vajadzīgs taisnīgums.
Tu kļūsti bagāts, kamēr citi mirst badā.
Klausiet, ka es saku, neaptēstie!
Padodies, tēvoc.
Nevienam vairs nav jāmirst.
Tu kļūdies, Pedrito.
Vēl vienam jāmirst gan.
Mūsu tēvs, kas esi debesīs
ar manu eņģeli
manā nāves dienā.
Āmen.
Ko tu te dari?
Tik vēls!
Ja Rozaura pamodīsies, norās mūs!
Nedomā par viņu. Dodies man līdzi.
Nāc līdzi.
Tagad?
-Fina! -Savāc mantas.
Darī savā dzīvē, ko vēlies. Ej.
Fina, ir laiks.
Paldies.
Paldies, Tita.
Ejam.
Pat pēdējā pupiņā
bija dziņa pēc patiesības, ko Tita izjuta, maltīti gatavojot.
Pat Rozaura nespēja tai pretoties.
Tovakar
Tita redzēja māsu tādu, kā vēl nekad agrāk.
Un nekad vairs neredzēs.
Jūties labāk?
Jā.
Pamodos, jo gribējās ēst.
Fina devās prom.
Es pati izsaucu Hesusu.
Labi.
Jebkurš varēs viņu aizvietot.
Neesmu tev pateikusies.
Par ko?
Par visu.
Ka palīdzēji piedzemdēt Robertito.
Ka tā rūpējies par viņu.
Ka rūpējies par Esperansu.
Es neesmu stāvoklī.
Tita, paklausies manī.
Neprecies ar ārstu, ja nevēlies.
Bet, lūdzu, neatņem man Pedro.
Ja man viņu atņemsi, es nomiršu.
Uzmanīgi.
Jā.
Valentīna.
Jūs varat palikt rančo.
Bet zeme strādniekiem.
Jo ātrāk aizbraukšu, jo labāk.
Šī ģimene ir nolādēta.
Aiziet!
Pedro.
Paldies, Krispin.
-Tad jau vēl tiksimies. -Tiksimies.
Viss kārtībā?
Turpināsi cīnīties?
To protu vislabāk.
Ļauj man tev ko teikt.
Tu mani aizkustināji.
Bet, ja godīgi,
vēl tāls ceļš ejams,
lai mēs saprastu tevis sacīto.
Turies, Huan.
Lai veicas, nelieti.
Ejam, puiši.
Ejam.
Kur tu biji?
Viss kārtībā?
Jā. Man nekas nekaiš.
Izstāstīju Džonam notikušo.
Viņš bija sāpināts, bet saprata.
Un viņš grib precēties?
Jā.
Un tu?
Nezinu.
Tas, kas starp mums bija...
Bija brīnišķīgākais, ko esmu piedzīvojis.
Ja lūgsi man to aizmirst, zinu, ka nekad nespēšu.
Todien tu biji laimīga.
Dari tā, lai būtu laimīga, Tita.
Šī būs liela diena, mīļā.
NĀKAMAJĀ SĒRIJĀ...
Es rīkojos tā, kā ir pareizi, vai ne?
Vai solāties mīlēt un cienīt viens otru,
dzīvot saskanīgi visu atlikušo dzīvi?
Tulkoja: Evelīna Ķiršakmene Iyuno