Tita var besat af sin graviditet i dagevis.
Hendes brystsmerter og opsvulmede mave optog hendes tanker fuldstændig.
Under andre omstændigheder havde det været skønt at få et barn med Pedro.
Men timingen og måden gjorde denne begivenhed forfærdelig for alle.
Tita?
Mangler Esperanza noget?
Ved Pedro besked?
Om hvad?
Din graviditet.
Ved Pedro det?
Nej. Han ved ingenting.
Jeg har tænkt i dagevis på at løse det uden at skade min familie.
-Så du vil bestemme, hvad jeg skal gøre? -Ja.
Gift dig og få lægen til at tro, det er hans barn.
-Skal jeg lyve? -Ægteskab er forretning.
-Der følger altid løgne med. -Utroligt, hvad du beder mig om.
Dit barn bliver uægte. Hvis du lyver, redder du familiens og dit barns ry.
Hvis du siger sandheden, knuser du lægens hjerte. Og du ender alene.
Tænk over det.
I aftes hørte jeg ham tale i vildelse.
Jeg troede, han drømte.
Jeg så lige til ham, og jeg fandt ham sådan her.
Hans familie er stadig på ranchen.
-Skal jeg hente dem? -Nej.
Ikke endnu.
Det tager jeg mig af.
-Jeg vil ikke udsætte dem for fare. -Og?
Vi må begrave ham.
Jeg henter hjælp i Monclova.
Delfino.
Tak.
Sikke en skam.
Endnu en død.
Og intet ændrer sig.
Santos døde ikke forgæves.
Lad os fortsætte.
Fina.
Hvorfor er du her?
-Kan vi tale sammen? -Om hvad? Jeg fortalte dig alt.
-Jeg måtte have tid... -Du var for længe om det!
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle sige eller gøre.
Nu ved jeg bedre.
Hvad ved du bedre?
Du har været igennem det, der skete, men for mig er du stadig den samme.
Det, jeg mener, er...
Før ville jeg have, du skulle komme med mig.
Men nu...
Nu vil jeg giftes med dig, Fina.
Jeg vil have, at du bliver min kone, hvis du vil.
Ja, det vil jeg. Det vil jeg!
Har du talt med Tita?
Nej. Hvorfor?
Det var ingenting.
Du har det stadig skidt, ikke?
Jo, nogle gange.
Det er okay, jeg klarer mig.
Når vi er alene, vil alt ændre sig.
Vi kan give Esperanza en bror.
Jeg skal ordne noget på Monclova.
Politiske ting?
Nej, noget med rancherne.
Gør det en anden dag. Vi får gæster i morgen.
Bare rolig. Jeg er tilbage i tide til at møde lægens familie.
Han vil bo i Torreón.
Hans familie er der. Der er mere stille end Piedras Negras.
Og der er flere jobmuligheder.
Har jeg sagt, han vil have ti børn? Vi får så mange, som Gud ønsker.
-Hvor mange børn får du, Tita? -Det har jeg stadig ikke tænkt på.
Kom nu! Virkelig? Du skal giftes.
Desuden elsker du børn. Vil du have drenge eller piger?
Alt andet end tvillinger. Min bedstemor sagde...
Lad os gøre det i morgen.
Hvor skal du hen, Tita?
Jeg har det ikke godt. Jeg vil ikke lave mad, Fina.
Jeg håber, at hr. John og hans tante ikke er så sultne.
Det er fint.
Er alt i orden?
Tita følte sig fortabt.
Hun ønskede, Gertrudis var der til at dele tvivlen og frygten med.
Men Gertrudis havde et nyt hjem.
Et sted uden mænd, der skulle adlydes.
Væk fra den væbnede kamp.
Et sted, hvor hun og sønnen ville søge en anden måde at kæmpe på.
Et sted, hvor kvinder banede vejen
for vigtige kampe såsom kvinders stemmeret.
Det er fantastisk.
-Er det nok til børnene? -Ja.
Gå derover og hak grøntsagerne.
HOVEDKVARTER MONCLOVA
Jeg har aldrig stolet på general Múzquiz. Men jeg kan ikke tro Dem.
-Det er sandt, general Vargas. -Er det her en personlig vendetta?
General Múzquiz har Deres fars ranch, ikke?
Jo, det er rigtigt. Men jeg tænker kun på mennesker.
Det er ikke en vendetta. Jeg søger retfærdighed.
-Alle siger det samme. -General.
Jeg så ham med mine egne øjne indgå aftaler med amerikanerne.
Han delte information.
Oprørernes og hærens position, han giver dem måske endda proviant.
Det er en alvorlig anklage. Det er lig med at forråde sit eget land.
-Er der vidner? -Nej.
Mit vidne døde af mishandling og forfærdelige levevilkår
på grund af Felipe Múzquiz.
De har ingen beviser.
-Og ingen vidner. -General, De må gøre noget!
Skaf beviser. Undersøg det.
De kom uden beviser og uden vidner.
Kun for at fortælle mig om en dekoreret generals overtrædelser?
De vover at råbe ad mig og kræve, at jeg gør noget ved det?
Lad mig sige Dem noget.
For det første har jeg ikke nok mænd til at udføre en efterforskning
og gå efter en af vores folk. For det andet er der kampe overalt.
Mine folk dør, og det er min prioritet.
Tak, general.
Undskyld mig, Rosaura.
Hvad vil du?
Min kæreste, Jesús, var her.
Han ville fri til mig.
Hvad arbejder han med? Jeg ved ikke, om vi kan give ham et job.
-Han vil tage mig med til Torreón. -Til Torreón?
Efter Titas bryllup rejser vi.
-Det kan du ikke. -Hvorfor ikke?
Min mor gav dig mad og husly. Er du ikke taknemmelig?
Selvfølgelig.
Fina, du havde ikke overlevet uden familien De la Garza.
Det er sandheden.
Derfor må du ikke rejse.
Aldrig?
Måske en dag, men det er ikke op til dig. Forstår du det?
Du hører til her ligesom Nacha.
Glem ikke det.
Du skal polere sølvbestikket til middagen i morgen.
Ja, Rosaura.
Fina.
Fra nu af kalder du mig frue.
Vi er ikke børn længere.
Hvad vil du?
Jeg leder efter Juan Alejandrez.
Oberst! Der er en til dig.
Se, hvem der er her.
Hvad vil du tage denne gang?
Du skylder mig en hoppe, skiderik.
-Jeg har brug for din hjælp. -Tja...
Det er derfor, vi er her.
Lad mig forstå dig ret.
Skal vi fange Múzquiz?
Tage ham, mens hans soldater er der?
Ja.
Men du vil ikke dræbe ham.
Nej.
Han skal i retten og afsone sin straf. Felipe skal være den første, der falder.
Der må være andre hære, der stjæler derude.
Foreslår du ikke det samme som sidst?
Sidste gang ødelagde han os alle.
Hvis du ikke vil med, er det okay.
Men jeg gør det alligevel.
Helt alene?
Jeg vil ikke bare sidde og vente, til alle de stakler er dræbt.
Vi har brug for pulque, ikke?
Gertrudis forlod ranchen for et par dage siden?
Ja.
Hun bor med andre kvinder i bakkerne.
Vil hun ikke være sammen med dig?
Det var mig, der ikke ville være sammen med hende.
Men for at være ærlig...
Jeg savner hende.
Så hent hende.
Du finder ikke en anden kvinde som hende.
Måske har du ret.
Du må hellere gå i seng.
Du skal være stærk for at gå efter din onkel.
Hvis jeg lader dig være alene, bliver du helt sikkert dræbt.
Og du kan ikke blive ved med at genopstå, din idiot.
Skiderik.
Har du besluttet dig?
Mor?
Det er altid bedre at lyve end at fortælle sandheden og ødelægge dit liv.
Det er for dit eget bedste, Tita.
Og for dit barns skyld.
Du må gifte dig.
Du må forlade dette hus.
Det er bedre ikke at sige sandheden.
Og lyve, som da du var gravid med Gertrudis?
Hvad sagde du?
Jeg ved, du elskede en anden.
Hvor vover du, Tita?
Jeg vil ikke lyve. Jeg er ikke som dig.
Jeg er træt af, at alle fortæller mig, hvad jeg skal gøre!
Gå væk, jeg vil aldrig se dig igen!
Hendes opsvulmede mave og brystsmerter forsvandt i samme øjeblik.
Visheden om ikke at være gravid kom med en lettelse, der snart blev til sorg.
Inderst inde ønskede Tita, at hun havde været gravid med Pedros barn.
Hej.
-Hej, Alex! -Kom her, Alex!
Jeg hjælper dig.
Forsigtig, Grace.
-Hvordan har du det? -Fint.
Godt. Havde du en god tur?
Vær forsigtig.
Endelig er vi her.
-Tak. -Hej!
-Hvor er hun? -Der er hun.
Min kære!
-Er det okay, hvis jeg lægger den her? -Ja. Tak, Fina.
Hvad er der galt?
Du har grædt.
Hvorfor?
Kom her.
Man skal være modig for at gøre, hvad man vil, Tita.
Og jeg er ikke modig.
Du har talt med Rosaura, ikke?
Nu hvor John var tilbage på Las Palomas,
følte Tita, ud over at lave mad til sin familie,
et presserende behov for at fortælle ham sandheden.
For at fejre tante Marys besøg ville Tita lave Tezcucán-fedtbønner.
En enkel og meget mexicansk ret.
Først steges hakket løg i smør.
Når løget bliver blødt, tilsættes stødt, tørret chili og salt.
Når kød og tomatbouillon er krydret, tilsættes løgblandingen og bønnerne
sammen med kødet og sværen.
Mens hun lavede mad,
kunne Tita ikke holde op med at tænke på konsekvenserne af sin tilståelse.
Men hun var fast besluttet på at fortælle John sandheden.
Hun ville ikke bygge en fremtid på rene løgne, ligesom Elena.
Derfor sivede et stærkt ønske om ærlighed ind i suppen og bønnerne.
Store bønner på Tezcucán-manér
General Múzquiz!
Et hastebrev fra general Vargas fra Monclova.
-Hvorfor fik jeg ikke et telegram? -Det ved jeg ikke.
-Hvad har du brug for? -Deres svar.
-Der er intet svar! -Javel, general.
Moya! Gør mændene klar! Vi tager hjem.
Alle mænd, general?
Selvfølgelig alle mænd!
Er Pedro her ikke?
Han tog til Monclova i en hastesag.
-Han kommer snart. -En hastesag?
Vedrørende ranchen.
Sikken sød baby!
Du bliver god ved din bror.
-Hvilken bror? -Vær så venlig, Rosaura.
Må jeg ikke sige, hvad du sagde til mig?
-Hvad sagde du til hende? -Ikke noget.
Tita vil virkelig gerne være mor. Det har hun altid drømt om.
Hvad sker der, John?
Ikke noget, tante. Hun...
Hun fortalte om bryllupsfesten.
Men Tita laver mad til os i dag, ikke?
Jeg glæder mig til at prøve hendes kulinariske evner.
-Ja, hun gør. -Godt.
Vil du holde hende?
Ja?
Forsigtig, Alex.
Rigtig godt. Du lærer at gøre det.
Hun vil sove. Jeg lægger hende i seng. I mellemtiden kan I gå ind i spisestuen.
Undskyld mig.
-Jeg er snart tilbage. -Ja, det er fint.
-Er I sultne? -Ja.
-Tak. -Lad os gå.
-Rosaura! -Vær ikke vred, Tita.
-Det er svært. Derfor hjælper jeg. -Jeg har ikke brug for det.
Fina. Læg hende i seng, og server så aftensmad.
Hvorfor så trist? Du skræmmer gæsterne.
Ja, frue.
Tal ikke sådan til hende. Hun kan rejse, når hun vil.
Hun rejser ikke, Tita.
Jeg må holde op med at se dig, så jeg endelig kan trække vejret.
Gift dig og forsvind, for Guds skyld.
Rosaura deltager ikke. Hun har ikke haft det godt, og nu hviler hun sig.
-Sikke en skam. -Men velbekomme.
-Velbekomme! -Tak! Velbekomme.
-Hvordan smager det? -Det er lækkert!
-Tillykke, Tita! -Tak.
Som sædvanlig, Tita, er det lækkert. Simpelthen lækkert.
Tak, fader. Vil nogen have en tortilla?
Ja, skat, selvfølgelig.
Da gæsterne smagte bønnerne,
blev de overvældet af Titas trang til sandhed.
Har jeg fortalt, hvorfor jeg stadig er single?
-Nej? -Nej.
-Aldrig? -Nej.
Jeg kan ikke lide mænd. Jeg elsker kvinder.
Jeg har vist aldrig fortalt nogen om det her før.
-Skål! -Skål!
Skål, mine kære!
Savner du din mor meget, Tita?
Jeg savner hende vel, far. Hvorfor spørger du?
Det ved jeg ikke, og jeg vil ikke være uhøflig, men for at være ærlig,
aner du ikke, hvor glad jeg er for at komme her, når hun er væk.
Jeg kunne ikke holde den skide kvinde ud længere.
-Fader! Hvad sagde du lige? -Det er sandt!
Tita, det er så lækkert!
Tak.
Men hvis du havde givet os noget tequila,
havde det været mindeværdigt.
Faktisk drikker jeg to eller tre glas tequila for at falde i søvn.
Så må jeg sige, at jeg drikker fire glas af det!
Ja.
Nu da Grace har sagt, hvorfor tequila ikke holder så længe derhjemme...
vil jeg gerne sige noget.
Jeg ved ikke, om det, Rosaura sagde, var sandt.
Men I er min eneste familie.
Og I skal vide, at jeg ville elske at give Alex en bror eller søster.
Ja, Tita.
Et stort bifald!
Ja!
Bravo!
Jeg er svimmel, jeg har brug for luft.
-Jeg er straks tilbage. -Hvor skal hun hen?
Der er du.
Hej med dig!
Jeg tilbragte natten med Pedro, John.
Jeg måtte fortælle dig om det.
Du fortjener sandheden.
Elsker du ham?
Men jeg elsker også dig.
Når jeg er sammen med dig, føler jeg, at jeg elsker dig.
Og med Pedro føler jeg, jeg elsker ham.
Hader du mig?
Nej.
Uanset hvad du siger, kan jeg umuligt hade dig, Tita.
Jeg elsker dig. Og jeg vil tilbringe resten af mit liv med dig.
John.
Der er et par dage til brylluppet.
Tænk nøje over det.
Og træf en beslutning.
Og jeg lover dig, at hvis du beslutter at være sammen med mig,
vil jeg gøre dig til verdens lykkeligste kvinde.
Hvis du vælger Pedro...
så håber jeg, han passer på dig.
Valentina! Valentina!
Jeg dræber ham.
Hvad sagde du?
Jeg dræber Pedro!
Nu igen.
Læs det her.
Han mødte Vargas.
Han kender til vores aftale med amerikanerne.
Nu smadrer jeg ham.
Ellers er det enten mig eller os.
Hvor er Julio?
Han er væk!
Juan, træet!
Kom så, røvhul!
I dækning!
Stands!
-Stands! -Indstil skydningen!
Julio! Nej, nej, nej!
Mor?
-Han er i live, general! -Hent hjælp!
Hvem fanden gjorde det?
Hvem skød min søn?
Det gjorde vi alle, onkel! Denne krig har ingen respekt for noget.
Se på os.
Vi er familie, og vi vil dræbe hinanden på grund af en ranch.
På grund af en jord, der tilhører dem, der driver den.
Gør dig klar, Pedrito.
Jeg sender dig derhen, hvor din far er. Så du kan holde ham med selskab.
Hvis det er det, du vil, så skyd mig.
Det ændrer ikke noget.
Sænk våbnene.
Hvor mange flere døde skal du bruge?
Hvor mange forældre?
Hvor mange brødre? Hvor...
Hvor mange sønner skal vi miste?
Hvorfor?
Så nogle få som dig ender med at blive rige?
Skyd! Det er en ordre!
Hvad venter I på, I skide idioter!
Der er ingen grund til at fortsætte.
Vi har brug for retfærdighed!
I bliver rige på ulovlige måder, mens folk sulter!
Gør, som jeg siger, I bondeknolde!
Meld dig selv, onkel.
Vi har ikke brug for flere døde.
Du tager fejl, Pedrito.
Vi har brug for en til.
Fadervor, du som er i himlene,
med min engel,
i min dødstime,
amen.
Hvorfor er du her?
Og på denne tid! Hvis Rosaura vågner, skælder hun mig ud!
Nej, glem fruen. Lad os gå nu.
Lad os gå.
Lige nu?
-Fina! -Tag dine ting, lad os gå.
Gør, hvad du vil med dit liv. Bare gå.
Fina, lad os gå nu!
Tak.
Tak, Tita.
Lad os gå.
Selv den allersidste bønne rummede den længsel, som Tita havde lagt i retten.
Ikke engang Rosaura kunne modstå virkningen.
Den nat så Tita sin søster på en måde, som hun aldrig havde set hende før.
Og som hun aldrig ville se hende igen.
Har du det bedre?
Ja.
Jeg vågnede og var hundesulten.
Fina er lige rejst.
Jeg ringede selv til Jesús.
Godt.
Alle kan gøre hendes arbejde.
Jeg har aldrig takket dig.
For hvad?
For alt.
For at hjælpe mig med at føde Robertito.
For at holde så meget af ham.
Fordi du tog dig af Esperanza.
Jeg er ikke gravid.
Tita, hør på mig.
Gift dig ikke med lægen, hvis du ikke vil.
Men vær sød ikke at tage Pedro.
Hvis du tager Pedro, dør jeg.
Vær forsigtig med ham.
Forsigtig.
Valentina.
Du kan beholde ranchen.
-Men jorden tilhører arbejderne. -Jo før jeg rejser, jo bedre.
Fanden tage den dag, jeg blev en del af denne familie.
Pedro?
Tak, Crispín.
-På gensyn. -Ja.
Klarer du den?
Vil du blive ved med at kæmpe?
Det er det, jeg er bedst til.
Lad mig sige dig noget.
Dine ord rørte mig.
Men for at være ærlig,
er der lang vej igen, før vi forstår, hvad du sagde.
Pas på dig selv, Juan.
Held og lykke, skiderik.
Kom så, gutter!
Kom så!
Hvor var du?
Er alt i orden?
Ja, jeg har det fint.
Jeg har fortalt John om os.
Han var såret, men han forstod.
Og han vil giftes?
Ja.
Hvad med dig?
Det ved jeg ikke.
Det, der skete mellem os...
... var det mest vidunderlige, jeg har oplevet.
Hvis du beder mig om at glemme det, så kan jeg ikke.
Den dag var du lykkelig.
Gør, hvad der gør dig lykkelig, Tita.
Det bliver en god dag, skat.
I NÆSTE AFSNIT
Jeg gør, hvad der skal gøres, ikke?
Er I fast besluttede på at elske og respektere hinanden
og leve i ægteskab resten af jeres liv?
HJERTER I CHILI
Tekster: Henrik Steen Iyuno