Мисълта, че е бременна, обсебила съзнанието на Тита дни наред.
Болките в гърдите и паренето, което усещала в утробата си,
не й позволявали да мисли за друго.
При други обстоятелства
да носи детето на Педро, щяло да бъде нещо прекрасно.
Но в онзи момент и по онзи начин
било нещо злополучно за всички.
Тита.
Да не би Есперанса да има нужда от нещо?
Педро знае ли?
За какво дали знае?
За бременността ти. Казала ли си на Педро?
Не. Той не знае нищо.
Чудя се и се мая как да разреша тази беда,
без да нараня семейството си.
И ще ми кажеш какво да правя ли? - Да, ще ти кажа какво да направиш.
Ще се омъжиш за лекаря и ще го накараш да мисли, че е негово.
Значи искаш да излъжа?
Бракът е сделка. И винаги е придружен от лъжи.
Не е за вярване, че го искаш от мен.
В противен случай детето ти ще бъде копеле, Тита.
Ако излъжеш, ще спасиш доброто име на цялото семейство
и на детето си. Ако кажеш истината, ще разбиеш сърцето на клетия лекар.
И ще останеш сама.
Обмисли добре как ще постъпиш.
КАТО ГОРЕЩА ВОДА ЗА ШОКОЛАД Боб с люти чушлета по тескукански
Чух го снощи, но нищо не му се разбираше.
Помислих, че бълнува нещо в съня си. А сега, като дойдох да го погледна,
го намерих така.
Семейството му още е в ранчото.
Искате ли да ида за тях? - Не.
Още не.
Аз ще се погрижа за тях.
Не искам да ги излагам на опасност. - Тогава?
Трябва да го погребем.
Ще ида до Монклова за помощ.
Делфино,
благодаря ти.
Много жалко.
Поредната смърт,
която не променя нищо.
Сантос не изгуби живота си напразно.
Хайде.
Фина.
Ти пък какво правиш тук?
Може ли да поговорим? - За какво?
Много време мина, откакто дойдох да те търся.
Имах нужда от време да помисля... - Не мисли ли прекалено дълго?
Просто като ми сподели какво са ти сторили,
не знаех нито как да постъпя, нито какво да кажа.
Но вече разбрах. - И какво разбра?
Че те е сполетяло каквото те е сполетяло,
но за мен си същата като преди.
Искам да кажа,
че преди исках да бъдеш моя жена.
Разбирай, да дойдеш с мен.
Но сега...
Сега искам да се омъжиш за мен, Фина.
Да бъдеш моята съпруга, ако го искаш.
Да, искам. Искам!
Ела. - Говори ли с Тита?
Не. Защо?
За нищо.
Още ли се чувстваш зле?
На моменти. Не е важно, ще ми мине.
Щом останем сами, всичко ще се промени.
Може пък да дарим Есперанса с братче или сестриче.
Днес имам работа в Монклова.
Работа, свързана с политика ли? - Не, работа по ранчото.
Остави я за друг ден. Нека ти напомня, че утре ще имаме гости.
Не се тревожи.
Ще се прибера навреме за обяда с роднините на лекаря.
Иска да живее в Тореон.
Там е семейството му и казва, че е по-спокойно от Пиедрас Неграс.
Имало много възможности за работа. Казах ли ти, че искал десет деца?
Аз му казах, че стига Бог да пожелае.
Ти колко деца искаш да имаш, Тита? - Не знам, Фина. Не съм мислила.
Не ти вярвам! Как да не си мислила, като се омъжваш?
Освен това ти обичаш децата! Момчета ли искаш, или момичета?
На мен ми е все едно, стига да не са близнаци, защото баба...
Ще продължим утре.
Къде отиваш, Тита?
Не се чувствам добре. Вече нямам желание да готвя, Фина.
Ами дано да смогнем и г-н Джон и леля му да не дойдат изгладнели.
Ето така.
Всичко наред ли е?
Тита се чувствала изгубена.
Искало й се поне да можела да поговори с Хертрудис
и да сподели с нея страховете и съмненията си.
Но Хертрудис вече имала нов дом -
място без мъже, на които да се подчинява.
Далеч от въоръжената борба.
Място, където тя и синът й
щели да започнат да търсят друг начин да се борят.
Привет! - Място, където жените
разчиствали пътя за важни битки, като например правото си на глас.
Не е никак зле!
Стигат ли за децата? - Да, охранени са.
Ако искаш иди там да нарежеш зеленчуците.
Главно командване, Монклова
Никога не съм имал доверие на генерал Мускис.
Но не вярвам на думите ви.
Самата истина е, генерал Варгас.
А как да знам дали не става дума за лично отмъщение?
Генерал Мускис отне ранчото на баща ви, нали така?
Да, взе ранчото.
Но мен ме интересуват хората.
Не търся отмъщение. Търся справедливост.
Така казват всички. - Генерале,
със собствените си очи го видях да сключва сделка с гринготата.
Разкри им информация -
позициите на бунтовниците и на войската.
Сигурно им осигурява и провизии. - Това е много сериозно обвинение.
Нарича се държавна измяна.
Имате ли свидетели? - Не.
Свидетелят ми издъхна, преди да дойде тук,
именно заради тормоза и условията,
на които лично Фелипе Мускис подлага тези хора.
Но без доказателства
и без свидетели... - Генерале,
трябва да направите нещо!
Намерете ги вие - разследвайте!
Дошли сте тук без доказателства и без свидетели,
за да ми разказвате за нарушенията на генерал,
който бе накичен с медали в Пиедрас Неграс,
и имате дързостта да ми повишавате глас
и да изисквате от мен да направя нещо по въпроса?
Тогава позволете да ви обясня нещо. Първо на първо,
не разполагам с достатъчно хора, за да започвам разследване
и да погвам един от своите. И второ,
има битки из целия регион,
хората ми умират, и това е моят приоритет.
Благодаря ви, генерале.
Ако позволиш, Росаура.
Какво искаш? - Приятелят ми Хесус се отби.
А се отби, защото иска да се ожени за мен.
А какво умее? Не знам дали имаме работа за него тук.
Всъщност иска да ме отведе в Тореон.
В Тореон, значи?
След сватбата на Тита ще заминем.
Не е възможно. - Но защо?
Майка ми ти даваше покрив и храна, не си ли й благодарна?
Разбира се, че съм.
Фина, без семейство Де ла Гарса не би оцеляла. Това е истината.
Затова не може да си тръгнеш.
Никога ли?
Може би някой ден, но не когато ти решиш.
Разбираш ли?
Ти принадлежиш на този дом, точно както Нача.
Не смей да го забравяш.
Сега искам да лъснеш сребърните прибори за утрешния обяд.
Да, Росаура.
Фина.
От тук насетне ще ме наричаш "господарке".
Вече не сме деца.
Какво искате? - Търся Хуан Алехандрес.
Полковник! Питата за вас.
Я кого е довял вятърът!
Какво ще отмъкнеш този път?
Дължиш ми една кобила, негоднико.
Нуждая се от помощта ти.
Ами...
Нали сме за това.
Да видим дали съм разбрал.
Искаш да спипаме Мускис ли?
Да идем за него там, както е с войниците си?
Да.
Но не искаш да го убием?
Не.
Искам да го съдят и да си получи наказанието.
Фелипе трябва да падне първи.
Убеден съм, че и други военни обикалят да крадат.
А не ти ли се струва, че предлагаш същото като предния път?
Защото тогава разказа играта на всички ни.
Ако не искаш да ме придружиш, ще те разбера.
Но аз ще ида при всички положения.
Сам ли?
Няма да гледам със скръстени ръце как експлоатират хората до смърт.
Май се нуждаем от по питие, а?
Хертрудис напусна ранчото преди няколко дни.
Да.
Отиде да живее на един хълм с някакви други жени.
Вече не иска ли да бъде с теб?
По-скоро аз бях този, който вече не искаше да бъде с нея.
Но ако трябва да съм честен,
много ми липсва.
Тогава отиди да я потърсиш.
Няма да намериш друга жена като нея.
Възможно е да си прав.
Сега най-добре отивай да поспиш.
Ще ти трябват сили, за да сгащиш онзи свой роднина, нали?
А ако те оставя да идеш сам, вече наистина ще те убият, да знаеш.
А няма все да възкръсваш, копеле.
Негодник.
Реши ли вече какво ще правиш?
Мамичко?
Една лъжа винаги е за предпочитане пред истина,
която би съсипала живота ти.
За твое добро е, Тита. И за доброто на детето ти.
Трябва да се омъжиш. Трябва да напуснеш този дом.
Най-разумно е да не казваш истината.
Както сте направили вие с бременността си с Хертрудис ли?
Какви ги говориш?
Знам, че сте обичали друг.
Как се осмеляваш, Тита?
Няма да лъжа, аз не съм като вас.
Писна ми всички да ми казват какво да правя!
Махайте се, не желая да ви виждам отново!
Паренето в утробата и болката в гърдите
изчезнали в същия миг.
А облекчението от убедеността, че не е бременна,
скоро се превърнало в тъга.
Дълбоко в себе си
Тита искала наистина да носи детето на Педро в утробата си.
Здравей. - Здравей.
Привет, Алекс! - Ела насам, Алекс.
Да ти помогна ли?
Полекичка, Грейс.
Как си? - Добре.
А как мина пътуването? - Внимавайте с това.
Най-сетне пристигнахме.
Благодаря ви. - Здравей!
Къде е? - Ето я.
Привет. - Ела насам. Ах, съкровище!
Тук добре ли е? - Да. Благодаря ти, Фина.
Какво ти е?
Плакала си.
Защо?
Ела.
Човек трябва да е много смел, за да прави каквото иска, Тита.
А аз не съм смела.
Говорила си с Росаура, нали?
Сега, когато Джон се завърнал в "Лас Паломас",
Тита усетила силен порив
не само да сготви за близките му, но и да му каже истината.
За посещението на леля Мери
Тита решила да приготви боб с люти чушлета по тескукански -
простичко и много типично мексиканско ястие.
Първо накълцаният лук се запържва в масло.
Стане ли златист, се прибавят стритите люти чушлета и сол на вкус.
Щом доматено-лученият сос за яхнията е готов,
към него се прибавя бобът заедно с месото и наденицата.
Докато готвела, Тита не можела да спре да мисли
за евентуалните последици, до които би довело признанието й.
При все това била решена да каже истината на Джон.
Не била склонна да гради бъдеще, основаващо се на лъжи,
както направила мама Елена.
И така силно желание за откровеност
проникнало лека-полека в соса и боба.
Боб с люти чушлета по тескукански
Генерал Мускис!
Спешно писмо от генерал Варгас.
От Монклова. - Не можеше ли да прати телеграма?
Не знам, господине.
Какво искате? - Отговора ви, господине.
Няма отговор! - Да, генерале.
Моя! - Слушам.
Подгответе ми хората от ескорта. Прибираме се.
Всички ли, генерале? - Разбира се, че всички!
А Педро няма ли го?
Наложи се да иде до Монклова за нещо непредвидено.
Няма да се бави. - Нещо непредвидено ли?
Нещо свързано с ранчото.
Колко сладко бебе!
Виждам, че ще се разбираш с братчето си.
Какво братче? - Росаура, много те моля.
Не може ли да му разкажа онова, което ми сподели?
Как... Какво си й споделила? - Нищо.
Тита няма търпение да стане майка. Винаги е мечтала за това.
Не е ли така?
Какво става, Джон?
Нищо, лельо. Росаура...
Росаура ни разказваше за гощавката на сватбата.
Но Тита готви за нас днес, нали така?
Нямам търпение да опитам кулинарната ти дарба.
Да, тя готви. - Чудесно.
Искаш ли да я подържиш? - Искаш ли? Добре.
Бъди внимателен, Алекс.
Добра идея. Ще се научиш как се прави.
Спи й се. Ще ида да я сложа да спи, докато вие минете в трапезарията.
С ваше позволение.
Сега се връщам. Заповядайте в трапезарията.
Да, няма нищо. Гладен ли си?
Да. - Хайде тогава.
Благодаря ти. - Да тръгваме.
Росаура! - Не яхай метлата, Тита.
Знам, че ти е трудно, затова ти помагам.
Не ми е притрябвала твоята помощ. - Фина.
Сложи я да спи. А после започвай да сервираш обяда.
И свали това погребално изражение, че ще изплашиш гостите.
Да, госпожо.
Не говори така с Фина, не го заслужава.
И може да си тръгне, когато поиска. - Никъде няма да ходи, Тита.
Имам нужда да престана да те виждам, за да дишам спокойно.
За бога, омъжвай се и си заминавай веднъж завинаги!
Росаура няма да присъства.
Напоследък има проблеми със стомаха и предпочете да си почива.
Колко жалко! - На вас добър апетит.
Добър апетит! - Добър апетит.
Много благодаря, и на вас. - Благодаря.
Какво мислиш? - Много е вкусно!
Адмирации, Тита!
Благодаря ви. - О, няма за какво.
Както винаги, Тита, вкусотия! Вкусотия!
Много ви благодаря, отче. Някой да иска тортиля?
Аз, миличка. Няма да откажа. - Щом вкусили боба,
желанието за искреност на Тита избухнало и бликнало от гостите.
Казвала ли съм ти някога, защо още съм сама?
Не, не си.
Не съм ли? - Не.
Никога? - Не.
Ами...
Мъжете не ме привличат. Харесвам жени.
Не мисля, че съм го казвала на когото и да било досега.
Наздраве! - Наздраве!
Наздраве, миличка.
Наздраве.
Липсва ли ви много майка ви, Тита?
Предполагам, че колкото е обичайно. Защо питате?
Ами не съм сигурен, и не искам да бъда нелюбезен,
но лично аз
не мога да ви опиша каква радост е да идвам в този дом, откакто я няма.
Ако трябва да съм честен, не понасях тази проклетия.
Отче, какво говорите? - Мисля, че можете да ме разберете!
Боже, Тита, превъзходно е! - Благодаря.
Е, разбира се, ако ни беше предложила и по текилка,
щеше да е паметен обяд!
Да си кажа правичката,
аз си пийвам по две-три чашки, за да заспя.
Като отворихте темата, аз си пийвам и по четири!
Добре,
след като Грейс ни обясни защо вкъщи не се задържат бутилки с текила...
Извинявам се. - ... и аз бих искал да кажа нещо.
Не знам дали онова, което Росаура каза, беше вярно,
но вие сте единственото ми семейство.
И бих искал да знаете,
че много бих се радвал да даря Алекс с братче.
Ох, да! Тита.
Това заслужава аплодисменти. - Да!
Браво!
Малко ми прилоша, ще изляза на чист въздух.
Сега се връщам. - Но защо излезе?
Не знам.
Ето къде си била.
Привет!
Бях с Педро, Джон.
Просто трябваше да ти го кажа.
Заслужаваш да бъда честна с теб.
Обичаш ли го?
Но обичам и теб.
Когато съм с теб, усещам, че ти си този, когото обичам.
Но когато съм с Педро, чувствам, че обичам него.
Мразиш ли ме?
Не.
Нищо, което би ми казала, не би ме накарало да те мразя, Тита.
Обичам те.
И искам да бъда с теб до края на живота си.
Джон...
Остават няколко дни до сватбата.
Обмисли всичко спокойно.
И вземи решение.
Кълна ти се,
че ако решиш да бъдеш с мен...
Кълна ти се, че ще те направя най-щастливата жена на света.
Ако избереш Педро,
се надявам да се грижи за теб.
Валентина!
Ще го убия! - За какво говориш?
Казвам, че ще убия Педро!
Пак ли старата песен?
Чети!
Ходил е да се види с Варгас.
Знае за бизнеса. За сделката с гринготата.
Сега вече ще му разкажа играта.
В противен случай ще се разкаже или на мен,
или на всички ни.
Къде е Хулио?
Замина!
Хуан, край дървото!
Давай, копеле! - Покрий се!
Спрете!
- Прекратете огъня!
Хулио! Не, не, не!
Мамо? - Жив е, генерале!
Жив ли е? - Доведете помощ!
Кой беше, по дяволите?!
Кой стреля по сина ми?
Бяхме всички, чичо!
Беше тази война, която не зачита нищо.
Погледнете ни.
Ние сме семейство, а искаме да се избием.
За едно ранчо.
За една земя, която всъщност е на селяните, които я обработват!
Приготви се, драги ми Педро.
Този път вече наистина ще те изпратя при баща ти.
За да си сред близки. - Стреляйте, ако това искате.
Няма да промени нищо.
Свалете оръжията.
Още колко трупа искате?
Още колко родители?
Още колко братя, колко...
Още колко сина трябва да загубим?
И в крайна сметка за какво?
За да забогатеят шепа отбрани като вас ли?
Стреляйте по него, това е заповед!
Какво чакате, сбирщина страхливци?! - Няма нужда да продължаваме с това.
Нужна ни е справедливост!
Вие се замогвате на гърба на хората, които умират от глад!
Подчинявайте се, шайка селяндури такива!
Предайте се, чичо.
Няма нужда от повече трупове.
Лъжеш се, драги ми Педро.
Има нужда от само още един.
Отче наш, Който си на небесата
с моя ангел хранител в сетния ми час...
Амин.
Какво търсиш тук? И то по това време!
Ако Росаура се събуди, ще ме хока!
Не, забрави за господарката. Да заминаваме веднага.
Хайде. - Веднага ли?
Фина! - Грабвай си нещата, и да ни няма.
Живей живота си както пожелаеш. Тръгвай.
Фина, да тръгваме вече.
Благодаря ви.
Благодаря ти, Тита.
Хайде.
И последното бобче в тенджерата
пазело в себе си желанието, с което го била сготвила Тита.
Дори Росаура не могла да устои на въздействието им.
И онази нощ
Тита видяла сестра си така, както не я била виждала преди
и никога повече нямало да я види. - По-добре ли се чувстваш?
Да.
Събудих се прегладняла.
Фина си замина. Лично изпратих да повикат Хесус.
Няма проблем.
В крайна сметка, всеки може да върши работата й.
Така и не ти благодарих.
За какво?
За всичко.
За помощта ти при раждането на малкия Роберто,
за грижите ти за него,
за това, че пое грижите за Есперанса.
Не съм бременна.
Тита, чуй ме добре.
Не си длъжна да се омъжваш за лекаря, ако не искаш.
Само те моля да не ми отнемаш Педро.
Ако ми отнемеш Педро, ще умра.
Внимавайте с него.
Полека. - Внимателно.
Валентина,
може да задържите ранчото. Но земите са на ратаите.
Колкото по-рано се махна оттук, толкова по-добре.
Проклинам деня, в който влязох в това семейство.
Дий! Дий, да тръгваме. - Хайде.
Педро.
Благодаря ти, Криспин.
Тук сме, ако потрябва нещо. - Подобно.
Ще се справиш ли?
Ще продължиш ли борбата?
Това умея най-добре, нали така?
Макар че трябва да ти призная нещо.
За миг ме разчувства.
Но ако трябва да ти кажа истината,
още много хляб трябва да изядем, за да проумеем онова, което каза.
Пази се, Хуан. - Желая ти късмет, негоднико.
Да изчезваме, момчета!
Тръгваме! - Хайде!
Къде беше?
Добре ли си?
Да. Да, добре съм.
Разказах на Джон за случилото се между нас.
Заболя го, но успя да разбере.
И още иска да се ожените?
Да.
Ами ти?
Не знам.
Случилото се между нас
е най-прекрасното нещо, което съм изживявал в този живот.
И дори да ме помолиш да го забравя, знам, че не бих го направил.
В онзи момент беше щастлива.
Прави онова, което те прави щастлива, Тита.
От какво се страхуваш? Че вече няма да видиш слънцето ли?
Та то ще продължава да е там дори когато мен и теб вече ни няма.
От какво се страхуваш? Че ще престанеш да пееш ли?
Дори птиците престават да чуруликат, изниже ли се денят.
От какво се страхуваш? Че никога не ще помръднеш ли?
Вековните дървета не помръдват, освен с повея на вятъра.
От какво се страхуваш? Че ще престанеш да чувстваш ли?
Излез на слънце и свежият въздух ще се просмуче с потта.
Ще бъде велик ден, съкровище.
В следващия епизод...
Постъпвам както е редно, нали?
Твърдо решени ли сте да се обичате и уважавате взаимно,
следвайки присъщия за брака начин на живот
до края на дните си?
Превод АЛЕКСАНДРИНА ГЮНДОАН
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО