"Svētīgi mirušie, kas mirst iekš Tā Kunga.
Es, Jānis, dzirdēju balsi no debesīm sakām:
Svētīgi mirušie, kas mirst iekš Tā Kunga.
Lai tie atdusas no savām pūlēm,
jo viņu darbi tos pavada."
Lūgsim mūsu Kunga Jēzus Kristus vārdā.
-Āmen. -Āmen.
Tita neraudāja par savu aizgājušo, kontrolējošo māti,
bet par sievieti, kas tāpat kā viņa nedrīkstēja mīlēt.
Tobrīd, kad viņa beidzot to apjauta,
starp viņām izveidojās saikne.
Tajā pēcpusdienā spēcīgs vējš sacēla kapsētas zemi,
it kā Elena cīnītos pretī un atteiktos tikt apglabāta.
Tita.
Zinu, ka biju prom.
Piedod man.
Nebiju gatavs tevi satikt.
Tāpēc liki man noticēt, ka esi miris?
Tas ir ļoti sarežģīti.
Es zaudēju Robertito.
Tad savu tēvu.
Esmu visus sāpinājis.
Es biju savtīgs.
Šoreiz gribu rīkoties pareizi.
Tā visiem būs labāk.
Tu vari man stāstīt visu.
Tevi daudz kas nomāc.
Gribu, lai zini - es saprotu, kam tu ej cauri.
Būs labi.
Zinu, cik Pedro tev ir dārgs.
Mīlestība pret kādu neizplēn gaisā.
Ar to gribēju teikt - ja tev vajag vēl laiku
vai ja esi pārdomājusi,
es sapratīšu.
Es gribu precēties ar tevi.
Tas nav mainījies.
Bet šī vieta mani nomāc.
Tad dosimies.
Atgriezīsimies Īglpasā pēc deviņu dienu perioda.
Paldies, Fina.
-Paldies, Fina. -Liels paldies.
Labu apetīti.
-Labu apetīti. -Labu apetīti.
Vēlies?
-Nē, paldies. -Labi.
Es gribu atvainoties.
Mātes nāve man nedeva
iespēju pateikt, cik laimīga esmu par jūsu saderināšanos.
Iedzersim par jums.
Vēlu jums visu to labāko.
Jums ļoti paveicies, dakter.
Liels paldies, Rozaura.
Es priecājos būt daļa šīs ģimenes.
Priecājos, ka beidzot atradi kādu, ar kuru kopā pavadīt visu mūžu.
Es un mans vīrs...
Esam jūsu rīcībā, ja kas vajadzīgs.
-Paldies. -Vai kāzu vieta zināma?
Negribu iejaukties,
bet, manuprāt, jo ātrāk apprecēsieties, jo labāk.
Vēl neesam nolēmuši par datumu.
Un par vietu?
Īglpasa.
-Precēsimies Īglpasā. -Labi.
Par jūsu veselību!
-Priekā! -Priekā.
Armija!
-Kas tas? -Armija.
Slēpies, Hertrudisa. Tagad!
Te ir durvis.
Ko jūs te darāt? Kā ienācāt?
Man pavēlēts arestēt Pedro Muzkisu.
Par sacelšanos. Izrādījis nodevību pret tautu.
Ejam, kungs.
Jūs pieļaujat kļūdu.
Laidiet! Mani apžēloja.
Laidiet mani!
-Lūdzu! -Laidiet!
Mieru!
Nedariet viņam pāri!
Nesitiet viņu!
Rozaura, dokumenti!
Ne no vietas.
Mieru. Viņam ir dokumenti.
-Nāc! -Ej pie Rozauras.
Aiziet!
Rozaura, kas noticis?
Elpo!
Rozaura, viss kārtībā?
-Kur ir Pedro? -Armija aizveda.
Es paņemšu apžēlošanos.
Lūdzu, apsēdies.
Uzmanīgi.
Manuprāt, viņa dzemdēs.
-Dod man. -Nē.
Ko?
Hertrudisa, glāb viņu.
Nē, ja viņu pamanīs, arestēs.
Ejam uz gultu.
Tev patīk spēlēt atdzimšanas spēli kā Jēzum Kristum.
Bet atgriezties Pjedrasnegrasā?
Par ko tu domāji?
Vajadzēja palikt tur, slēpties.
Tā ir kļūda, tēvoc. Vairs neesmu dumpinieks.
Ko tā pēkšņi, no zila gaisa?
Prezidents mani apžēloja.
-Kur dokuments? -Rančo.
Prezidents neapžēlo nodevējus.
-Uz ceļiem! -Jā, ģenerāli.
Šoreiz pārliecināšos, ka tu tiešām esi miris.
Beidziet!
Šo dokumentu parakstījis prezidents.
Ūdens.
Portfelis ir manā istabā. Viņa drīz dzemdēs.
Paldies.
Tu vairs neesi dumpinieks.
Kopš kura laika atbalsti valdību?
Tev dzimst bērns.
Kā jūties, Rozaura?
Viņa ir tik skaista.
Hertrudisa, tu drīksti ienākt.
Tita, viss kārtībā?
Kā mazulim?
-Viss labi? -Jā.
Meitenīte.
Sveika.
Ko viņi tev nodarīja?
Vēlāk pastāstīšu.
Kā sauksiet viņu?
Manuprāt, Esperansa ir labs vārds.
Man patīk.
Nezinu, vai mammai šis vārds patiktu.
Rozaura, Elenas kundzes vairs nav.
Sauksim viņu par Esperansu.
Esperansa.
Sveika, Esperansa.
Atstāsim viņus.
Tā kā esam kopā,
vēlējos teikt, ka mēs ar Džonu gaidām,
līdz pāries deviņu dienu sēru periods, lai atgrieztos Īglpasā.
Tu nedrīksti doties.
Kāpēc ne?
Jo kaimiņu rančo piedzīvoti uzbrukumi.
Uz ceļiem nav droši. Nogaidi, līdz paliek labāk.
-Neriskē. -Piekrītu, ka laiks nav labākais.
Bet, ja ceļosim pa dienu, viss būs kārtībā.
Paldies par rūpēm.
Varbūt apprecieties šeit?
Pēc tam varēsiet atgriezties Īglpasā, kad viss būs norimis.
Nē, šeit ne.
Mēs gaidīsim.
Tad sarīkosim tikšanos, lai parādītu, ka rančo vēl ir.
Paziņosim par jūsu saderināšanos.
-Nav īstais laiks. -Jā, mēs neesam gatavi svinēt.
Tita, ļauj man izdarīt ko labu tevis un mūsu ģimenes vārdā.
Mamma tikko nomira.
Ne uzreiz.
Mums vēl jāsalabo rančo.
Bet jāparāda Pjedrasnegrasā,
ka mūsu rančo un ģimene joprojām ir kopā.
Kamēr organizēsim, varēsiet atgriezties Īglpasā.
Nav īstais laiks svinēt.
Mēs nesvinam.
Tikšanās ar viesiem.
Nelielas vakariņas, lai parādītu, ka esam laimīgi.
Ka mums ir skaista meita.
Un Tita saderinājusies.
Mums kā jaunajiem īpašniekiem tā jādara.
Kas tev nomāc?
Vai neredzi?
Karš nav galā.
Uzbrukumu skaits pieaug.
Nevaram rīkot tikšanos. Mums tam nav naudas.
Titas saderināšanās tevi nomāc?
Nemuļķojies, Rozaura.
Mums tikko piedzima meita.
To es tev nejautāju.
Tu joprojām viņu mīli?
Nē.
Mēs esam mainījušies.
Man tagad rūp tikai ģimene.
Apsolu, ka gaidīšu, līdz viss nomierinās.
Līdz uzlabojas mūsu situācija. Tad rīkosim tikšanos.
Gribu, lai visi redz, cik skaista ir mūsu ģimene.
MUZKISU RANČO
Marija.
Marija!
Jā, kundze.
Pārģērb Hulio klavieru nodarbībām.
-Paldies, tēt. -Dēls, tu beidzot esi vīrietis.
Vari iet.
Iemācīt viņam šaut ir viens, bet nopirkt zēnam ieroci...
Hulio jāmāk aizstāvēties, lai pasargātu savu mantu.
Turklāt ierocis nav pielādēts.
Varbūt tev taisnība.
Kad izaugs, viņa ienaidnieki nebēgs no viņa,
ne tā kā tēta ienaidnieki.
Man visvairāk interesē,
kā viņš dabūja apžēlošanu no paša prezidenta.
Manuprāt, tu pārāk daudz domā par savu brāļadēlu.
Šo viņš mums neatņems.
Varbūt ir apžēlots,
bet dumpinieks, kurš nepierādīs savas īpašumtiesības.
Es šajā reģionā esmu sažņaudzis cilpu ap dumpinieku kakliem.
Viņiem nav ne munīcijas, ne pārtikas.
Kāpēc viņš atgriezās?
Tu esi tā ar viņu apsēsts,
ka neredzi patieso situāciju.
Rančo lietas un darījumu slēgšana ar baltajiem
ir vienīgais, par ko tev vajadzētu domāt.
Šajā valstī viss mainās ik dienas.
Mums tas jāizmanto savā labā.
Tu nebūsi ģenerālis mūžīgi.
Rančo jāizskatās kā jauns.
Nedrīkstam ļaut citiem domāt, ka neesam uzdevumu augstumos.
Ko tu gatavosi?
Ir vēl daudz laika, ne tā? Datums nav noteikts.
Pirms tam gribu
nostiprināt mūsu pozīciju Pjedrasnegrasas sabiedrībā.
Citādi nebūs viesu.
Mēs vienojāmies par vakariņām ar dažiem viesiem.
Jā, tieši tā. Vakariņas.
Bet uzņemsim aptuveni 15 cilvēkus.
Nav tik daudz ēdiena, lai visus pabarotu.
Tad redzēsim.
Gatavosim čampandongo.
Lēti un sātīgi.
Būs ļoti gardi.
-Kur tu? -Man jāatgriežas.
-Tā būs labāk. -Šī ir arī viņas māja.
Neņemiet ļaunā.
Kādu laiku mani neredzēsiet.
Tevis izraudzītais ceļš apdraud mūs visus.
Mums jāuzlabo ģimenes reputācija.
Dumpiniece mūsu vidū nepalīdzēs.
Bet...
Pagaidi! Neaizej.
Es gaidu Huana bērnu.
-Kāpēc neteici? -Jo nevēlējos.
Tu nevari aiziet.
Kalni nav tev šobrīd piemēroti.
Tās ir manas mājas. Viss būs labi.
Šī ir tava māja. Te tu būsi drošībā.
Nekad te neesmu jutusies droši.
Rozaurai taisnība. Es jūs apdraudu.
-Viņas viedoklis nav svarīgs. -Ir gan.
Viņai pieder pēdējais vārds.
Paskaties uz sevi, Tita.
Precēsi vīrieti, ko nemīli.
Kamdēļ?
Lai pārmācītu Pedro, ka viņš rīkojas muļķīgi?
Mammas vairs nav.
Tu esi brīva.
Negribu, ka dzīvo melos tāpat kā Rozaura.
Es saprotu tavu viedokli, bet tā nav.
Mēs mīlam viens otru.
Tici man.
Vai tu tici sev?
Esi uzmanīga, māsiņ. Lūdzu.
Tu arī.
Tita un Dr. Brauns atgriezās Īglpasā tik drīz, cik varēja.
Titai bija skaidrs - lai arī kādi būtu Rozauras plāni,
viņa neatgriezīsies "Las Palomas".
Lai būtu blakus Pedro, Rozaura un Esperansa bija īstas mocības.
Labrīt.
Pedro izmainīja darbinieku apstākļus.
Taisnīgāka ikmēneša samaksa atgrieza cilvēkus rančo.
Pamazām viss atgriezās ierastajās sliedēs.
Paldies, kungs.
Rančo joprojām uzbrūk.
Runā, ka Villas sekotāji.
Situācija nudien ir sarežģīta, bet esmu pateicīga par...
Bet vien pēc dažiem mēnešiem
Rozauru atkal uzņēma Pjedrasnegrasas sabiedrībā.
Bet galvenokārt
vēlējos jūs uzaicināt, lai satiekat jauno ģimenes locekli.
Rozauras uzstājības dēļ Tita beidzot atgriezās "Las Palomas".
Dienasgrāmatā rakstīja, ka tas ir svarīgi rančo nākotnei.
Paldies.
Bet, manuprāt, viņa atgriezās,
jo vēlējās satikt Pedro.
Paldies.
Tobrīd viņa nezināja,
ka ciemošanās ieilgs, ne tā kā plānots.
Tita bija satraukta.
Tonakt paziņos par saderināšanos ar Dr. Braunu.
Beidzot pieliks punktu absurdajai tradīcijai,
kas aizliedz viņai precēties.
Viņai bija jābūt laimīgai.
Bet viņa tāda nebija.
Tita, ir ļoti svarīgi atrast pareizos elementus,
lai iedegtu iekšējo liesmu un nodzīvotu jēgpilnu dzīvi.
Citādi sērkociņu kastīte samirks, un tie nebūs lietojami.
Viena no Načo iecienītākajām receptēm bija čampandongo -
ko dēvēja par nabagu kūku, jo to gatavoja no pārpalikumiem.
Vienkārša maltīte no tortiljas veidotas kūkas.
Tam nepieciešama malta liellopa gaļa un cūkgaļa.
Sīpolus apcep kopā ar citronu un kumīnu.
Otrā traukā krējums
un anjeho siera gabaliņi dekorēšanai.
Bet ēdiena noslēpums meklējams čili mērcē.
Kā ar vakariņām?
-Sveika! -Tita, tev netīras rokas.
Negribu, ka pierod pie tevis.
Jo tu atgriezīsies Īglpasā.
Sastāvdaļas čampandongo ir gatavas.
Mērce vēl jākarsē, lai pilnveidotos garšas.
Jā, bezgaršīgs.
Varbūt ej pārģērbties?
-Es pieskatīšu mērci. -Paldies, Fina.
Atnesīšu lauru lapas, tad pārģērbšos.
Es mīlu tevi.
Tu mani dari par laimīgāko vīrieti uz zemes.
Vēl šķīvjus.
Ziedus, lūdzu.
Kas noticis?
Nav par daudz čili, Tita?
Nē.
Gatavojot ēst, Tita nespēja redzēto izmest no prāta.
Pedro pirksti, kas atpogā Rozauras kleitu...
Abi lūkojas savā meitā.
Ģimene, par ko viņa tā sapņojusi.
Runā, ka todien mērce bija tikpat kā melna.
Tumšāka par akas dibenu.
Tumšāka par Titas aklo greizsirdību.
Garšīgi, Tita.
Atnesīšu ūdeni.
ČAMPANDONGO
-Labvakar. -Labvakar.
Džon, paskaties, vai viesiem nekā netrūkst.
Es aiziešu uz virtuvi.
Vakariņas draugu lokā?
-Labvakar, Pedro. -Labvakar.
Laipni lūgti.
-Ielūdzi visu Pjedrasnegrasu. -Nepārspīlē.
Labvakar, Pedrito. Priecājos tevi redzēt.
Ģenerāli, Valentīna. Godājamies jūs šeit uzņemt.
-Paldies, ka ielūdzi, Rozaura. -Labvakar.
-Labvakar.
Priecājos, ka jums klājas labāk.
-Atvainojiet. -Droši.
Tu ielūdzi viņu?
Viņš gribēja mani nogalināt.
Nomierinies. Labvakar.
Mieru, Pedro.
Viņam jāredz, ka mums nav, ko slēpt.
Lai redz, ka rančo iet labi.
Labvakar.
Kā sokas?
-Kāds bija ceļš? -Labs.
Priecājamies jūs redzēt.
Spied, spied.
Spied.
Tik jauns. Žēl!
-Berenisas kundze, kā jūsu vīram? -Labāk.
Priecājos, ka mēģinājāt vēlreiz.
-Bērni ir svētība. -Tā ir. Paldies.
Kad pasniegs vakariņas?
Es noskaidrošu.
Starp citu, apsveicu, dārgā.
-Viss izskatās brīnišķīgi. -Liels paldies.
Kā par šo samaksāsim?
Viss nokārtots. Uzticies man.
-Bet Rozaura... -Uzticies man.
Brāļadēl.
Tev ir iekšas te rādīties.
Man?
Tev pietiek iekšas atgriezties Pjedrasnegrasā.
Noskaidrošu, kāpēc tu atgriezies.
-Es... -Labvakar visiem!
Paldies, ka atnācāt.
Sēdieties. Vakariņas ir gatavas.
Dārgie draugi, vēlējos jums pateikties,
ka esat kopā ar mums šajā īpašajā notikumā.
Šodien godināsim Elenu de la Garsu -
ideālistisku sievieti, kas rančo veltīja savu dzīvi
daudzu gadu garumā.
Šovakar svinēsim jaunas ēras sākumu.
Es un mans vīrs Pedro Muzkiss
atgriezīsim rančo tā kādreizējos augstumos.
Otrkārt, gribu uzsaukt tostu par skaistās mantinieces veselību -
Esperansas Muzkisas de la Garsas.
Visbeidzot,
iedzersim par manu mazo māsu
un viņas dzīves mīlu Dr. Džonu Braunu,
kuri paziņo par savu saderināšanos.
Par viņu veselību!
Ceru, ka būs tikpat laimīgi, cik mēs.
-Priekā! -Priekā.
Bravo!
Priekā par saderinātajiem!
-Labu apetīti. -Paldies.
Titas jūtas, kas bija ieceptas čampandongo tortiljās,
izjuta ikviens, kas tās nogaršoja.
Pēc ilgāka laika
enčiladas nešķita tik asas,
bet radīja nekontrolējamas greizsirdības lēkmes.
Es tevi vēroju.
Garšīgi.
Garšīgi, bet ass.
Nedaudz ass.
Pedro!
Atvainojiet.
Kas vainas?
Es atgriezīšos.
-Ļauj apskatīt. -Nevajag.
Tuvu cīpslai. Uzmanīgi.
Pārējos piemānīsi, bet ne mani.
Es nesaprotu.
Tu izmantoji Titu, lai pavedinātu.
Es Titu neizmantoju!
Es rūpējos par viņu! Viņa bija atstāta viena.
Tu zini, ka mīlam viens otru.
-Kāpēc apprecēji Rozauru? -Vai kas nopietns, dakter?
Nē.
-Tikai nobrāzums. -Viss labi?
Jā, viss labi.
Nedomā, ka par ātru?
Es biju miris. Tu saderinājies.
Nerunā par to, par ko nezini.
Gribēji, lai sēroju, kamēr tev piedzimst trešais bērns?
Viņa vismaz mani gaidīja.
Man ir apnicis.
Skat, kāds rančo!
Lūdzu jūsu uzmanību!
Ceru, ka labi pavadāt laiku.
Mēs ar Džonu jūs aicinām
uz savām kāzām jau pavisam drīz
šeit, Pjedrasnegrasā.
Paldies.
Tu viņu iekāro!
Es redzu.
Viņi iet uz pilnu klapi.
-Par svešu naudu. -Jā, mūsu naudu.
Ceru, ka varēs atmaksāt.
To jau es saku! Ko tu tik spītīgs?
Ne jau cilvēki, bet valdība neļauj mums attīstīties.
Pievaldi mēli, Hosē. Ja ne, iekļūsi nepatikšanās.
Tita ļoti ātri saderinājās.
Viņa negaida bērnu?
Gluži pretēji.
Tita vienmēr bija iemīlējusies dakterī,
bet slēpa to no pārējiem.
Tieši tā. Spied.
Spied, spied!
Spied!
Tieši tā.
Nu re.
Kas lēcies, Fina?
Nekas.
Es bēdājos.
Kad sākšu uzkopt, būs labāk.
Tava puiša Hesusa dēļ?
Aizgāju uz tirgu, parunājām.
Teicu, lai ierodas pie manis, ja izvēlas būt ar mani.
Bet viņš neatnāca.
Ej uz gultu.
Nē, man viss jāsatīra.
Es to izdarīšu. Ej uz gultu.
Paldies, Tita.
-Arlabunakti. -Arlabunakti.
Esmu tēvs.
Jā.
Huan?
Sveika.
Mēs ar Titu precēsimies.
Es pieprasu,
ka tu cieni mūsu saderināšanos
un netuvojies manai līgavai.
Man viņa jāpasargā no tāda kā tu!
Vienīgais oportūnists, kas izmantoja divas sievietes, esi tu.
Nepadarīju Titu par savu pacienti, neārstēju ar gredzenu!
-Pedro! -Tāpat tev bija ar iepriekšējo sievu?
Nomierinies, Džon. Lūdzu!
Džon, pietiek!
Kas jums lēcies?
Kur tu biji, kad Tita trakonamā mira?
Līdu laukā no masu kapa, jo mani atzina par mirušu.
Tikko, kā varēju paiet, tā devos uz Īglpasu.
Un tur viņa bija.
Laimīga.
Bet ne viena.
-Ko tu ar viņu darīji? -Uzkopu.
-Apzvēri! -Tu neesi savā ādā.
Likās, ka tikšu galā.
Redzu, kā tu uz viņu skaties.
Tāpēc tu gribēji braukt te? Lai satiktu viņu?
Tita, es runāju ar tevi!
Huan, nomierinies, lūdzu.
Kā lai nomierinos? Tu mani turi par muļķi.
Es neesmu viņa tēvs.
Tu apgalvo, ka viņš ir kāda cita dēls?
Es nezinu. To tu pasaki man.
Ja tu tā domā, mēs aiziesim. Neuztraucies.
Kāpēc neteici, ka meklēji mani?
Jo redzēju tevi laimīgu ar Džonu.
Tu esi lieliska sieviete, Tita.
NĀKAMAJĀ SĒRIJĀ...
Beigsi izlikties, ka viss kārtībā?
Tas bija pa īstam.
Tā bija kļūda.
Es izdarīju ko ļoti sliktu.
-Es tevi meklēju. -Parunāsim?
Uzaicināju mācītāju kāzām.
Ja kāds uzskata, ka kāzām nevajadzētu notikt,
tas jāieraksta šeit.
Tulkoja: Evelīna Ķiršakmene Iyuno