"Nuo šiol bus palaiminti mirusieji, kurie miršta Viešpatyje.
Aš, Jonas, išgirdau iš dangaus balsą, kuris sakė:
Laimingi tie, kurie miršta Viešpatyje.
Jie turi atilsėti nuo savo vargų,
nes jų darbai juos lydi."
Meldžiamės mūsų Viešpaties Jėzaus Kristaus vardu.
-Ir sakome "amen". -Amen.
Tita verkė ne dėl valdingos motinos mirties,
o dėl to, kad tai moteriai, kaip ir jai pačiai, buvo neleista mylėti.
Tą akimirką ji suprato, kad, pagaliau,
tarp jų atsirado kažkoks ryšys.
Tą popietę stiprus vėjas pakėlė kapinių smėlį
tarsi Elena priešintųsi laidojama.
Tita.
Žinau, kad buvau nutolęs.
Atleisk man.
Nebuvau pasirengęs pamatyti tave.
Tai privertei mane galvoti, kad esi miręs?
Viskas labai sudėtinga.
Netekau Robertito.
Paskui savo tėvo.
Įskaudinau visus.
Buvau savanaudis.
Šįkart noriu viską daryti teisingai.
Taip bus geriausia visiems.
Žinai, kad gali man pasakyti viską.
Tu turi daug rūpesčių, Tita.
Noriu pasakyt, kad suprantu, ką tau tenka išgyventi.
Man viskas bus gerai.
Žinau, ką tau reiškia Pedras.
Žinau, kad meilė žmogui negali tiesiog išnykti.
Noriu pasakyt, kad jai tau reikia daugiau laiko,
arba jei persigalvojai,
aš suprasiu.
Noriu tekėti už tavęs.
Tai nepasikeitė.
Bet čia aš nesijaučiu gerai.
Tai išvykim.
Praėjus devintinėms grįšim į Igl Pasą.
Ačiū, Fina.
-Ačiū, Fina. -Labai ačiū.
Skanaus.
Norėsi?
-Ačiū, ne. -Gerai.
Noriu atsiprašyti.
Dėl motinos mirties
nespėjau pasakyti, kaip džiaugiuosi dėl jūsų sužadėtuvių.
Tostas už jus.
Linkiu jums kuo didžiausios laimės.
Jums labai pasisekė, daktare.
Labai ačiū, Rozaura.
Labai džiaugiuosi tapęs šios šeimos nariu.
O aš džiaugiuosi, kad pagaliau radai su kuo praleisti visą gyvenimą, Tita.
Aš su savo vyru...
esam jūsų paslaugoms, ko tik prireiktų.
-Ačiū. -Kur vyks vestuvės?
Nenoriu kištis,
bet, mano nuomone, kuo greičiau susituoksit, tuo geriau.
Apie datą dar nekalbėjom.
O vieta?
Igl Pasas.
-Tuoksimės Igl Pase. -Taip.
Į jūsų sveikatą.
Į sveikatą.
Armija!
-Kas nutiko? -Armija čia.
Gertrūda, slėpkis. Greičiau.
Čia! Pro duris!
Kodėl jūs čia ir kaip įėjot?
Man įsakyta suimti Pedrą Muskizą.
Jis kaltinamas maištu ir tautos išdavimu.
-Eime! -Pirmyn, pone.
-Jūs klystate. -Palaukit...
-Man suteikė malonę! -Pedrai!
Paleiskit mane!
-Paleiskit jį! -Paleiskit mane!
Paleiskit jį, meldžiu!
Nejudėk!
-Neskriauskit jo! -Paleiskit...
Nemuškit jo!
Rozaura! Dokumentus!
Nejudėk!
Nurimkite. Tas vyras turi dokumentus.
-Eime! -Eik su Rozaura.
Greičiau!
Rozaura, kas nutiko?
Kvėpuok!
Kas nutiko? Jums viskas gerai?
-Kur Pedras? -Jį išvedė kariškiai.
Atnešiu malonę.
Sėskitės, prašau.
Atsargiai.
Ji tuoj gimdys.
-Aš priimsiu. -Ne!
Kas?
Gertrūda, imk. Gelbėk jį.
Ne. Jeigu ją pamatys, suims.
Nuvesiu jus į lovą.
Mėgsti žaisti Kristaus prisikėlimo žaidimą.
Bet, Pedritai, grįžai į Pjedras Negrasą?
Ką tu sau galvojai?
Reikėjo likt slėptis pas jankius.
Darai klaidą, dėde. Aš nebe maištininkas.
Nieko sau. Rimtai? Taip iš niekur nieko?
Prezidentas suteikė malonę.
-Kur ji? -Rančoje liko.
Prezidentas nesuteikia malonės išdavikams.
-Paklupdykit jį. -Taip, generole.
Šįkart pasistengsiu, kad nebeprisikeltum.
Stok!
Šį laišką pasirašė Prezidentas, nelieskit jo.
Atnešiau vandens.
Vaistinėlė mano kambaryje. Ji tuoj gimdys.
Ačiū.
Tu nebe maištininkas.
Nuo kada remi vyriausybę?
Greit gims tavo vaikas.
Kaip jautiesi, Rozaura?
Kokia ji graži.
Gertrūda, tegu jie užeina.
Tita, kaip tu?
Kaip kūdikis?
-Tau viskas gerai? -Taip.
Mergytė.
Labas.
Ką jie tau padarė?
Vėliau papasakosiu.
Kokį vardą duosit?
Jai tiktų Esperansa.
Man patinka.
Nežinau, ar mamai būtų patikęs tas vardas.
Rozaura, ponios Elenos nebėra.
Pavadinkim ją Esperansa.
Esperansa.
Labas, Esperansa.
Palikim juos.
Kad jau mes visi drauge,
norėjau pranešti, kad mes su Džonu
po devintinių grįšim į Igl Pasą.
Jūs negalit išvykt.
Kodėl?
Nes kaimynines rančas vis dar puldinėja.
Keliai nesaugūs. Palaukit, kol padėtis pagerės.
-Nerizikuokit. -Sutinku, kad laikas ne geriausias.
Bet jei keliausim dieną, mums nieko nenutiks.
Ačiū už rūpestį.
O kodėl jums nesusituokus čia?
Susituoksit, o kai viskas nurims, galėsit grįžt į Igl Pasą.
Ne. Nesituoksiu čia.
Palauksim.
Surenkim susitikimą parodyt, kad ranča dar stovi.
Ir galėsim pranešt apie jūsų sužadėtuves.
-Dabar negeras laikas. -Taip, švęsti dar anksti.
Tita, leisk padaryt ką nors dėl tavęs ir tavo šeimos.
Mama ką tik mirė.
Nebūtinai dabar.
Mums reikia laiko pagerinti rančą.
Bet turim parodyti Pjedras Negrasui,
kad "Las Palomas" ir šeima vis dar stovi tvirtai.
Mes organizuosim, o tu gali grįžt į Igl Pasą.
Dabar ne laikas švęsti.
Mes nešvenčiam.
Susitinkam su svečiais.
Paruošim vakarienę parodyt, kad mes visi kartu ir laimingi.
Kad turim gražią dukrą.
Pranešim apie Titos sužadėtuves.
Mes turim taip elgtis kaip nauji Las Palomas valdytojai.
Kas tau neduoda ramybės?
Nejau nesupranti?
Karas nesibaigė.
Rančos toliau puldinėjamos.
Nevalia daryt susitikimo, neturim tam pinigų.
Tau neduoda ramybės Titos sužadėtuvės?
Nekalbėk nesąmonių, Rozaura.
Mes ką tik susilaukėm dukters.
Ne to tavęs klausiau.
Ar tu vis dar myli ją?
Ne.
Mes jau nebe tie žmonės.
Man rūpi tik šita šeima.
Prižadu palaukt, kol viskas nurims.
Kai mūsų padėtis pagerės, galėsim surengt susitikimą.
Bet nekantrauju visiems parodyt, kokia graži mūsų šeima.
MUSKIZŲ RANČA
Marija.
Marija!
Klausau, ponia.
Tegu Chulijus persirengia pianino pamokai.
-Ačiū, tėti. -Pagaliau, sūnau. Tapai vyru.
Gali eit.
Mokyt šaudyt viena, bet pirkt 11-mečiui ginklą...
Chulijus turi išmokt apsigint. Ginti savo nuosavybę.
Be to, ginklas neužtaisytas.
Gal tu ir teisus.
Kai užaugs, priešai nuo jo nepabėgs,
ne taip kaip nuo jo tėvo.
Labai norėčiau žinoti,
kaip jis gavo malonę iš paties prezidento.
Aš manau, kad tu per daug jaudinies dėl savo sūnėno.
Jis negali atimt rančos iš mūsų.
Jis gal ir gavo malonę,
bet vis dar yra maištininkas, negalintis įrodyti, kad ranča jo.
Be to, regiono maištininkus tvirtai laikau savo rankose.
Jie neturi amunicijos. Neturi maisto.
Tai kodėl jis grįžo?
Taip trokšti nudėti savo sūnėną,
kad nematai to, kas iš tiesų svarbu.
Vienintelis dalykas, dėl kurio turi nerimaut,
tai rančų sandoriai su jankiais.
Šioje šalyje viskas keičiasi kasdien.
O mes turim pasinaudoti tuo.
Ne visada būsi generolas.
Ranča turi atrodyt kaip nauja.
Nevalia, kad žmonės manytų, jog mums blogai.
Ką tu ruoši?
Laiko daug, taip? Dar neturi numačiusi datos?
Prieš skiriant datą,
noriu įsitikinti, kad atgavom savo vietas Pjedras Negraso visuomenėje.
Ar tu nori švęsti be svečių?
Juk čia tik vakarienė su keliais svečiais. Mes taip sutarėm.
Taip, vakarienė.
Bet žmonių bus 10-15.
Tokiam kiekiui nepakaks žmonių, Rozaura.
Pažiūrėsim.
Paruoškim čampandongą.
Pigus ir sotus.
Bus skanu.
-Kur eini? -Turiu grįžt.
-Taip bus geriausia. -Čia ir jos namai.
Suprask mane teisingai.
Nematysit manęs kurį laiką.
Kelias, kurį pasirinkai, kelia pavojų mums visiems.
Turim taisyti šeimos reputaciją,
bet to nepavyks padaryti, jei glausim čia maištininkę.
Bet...
Palauk. Neišeik.
Laukiuosi Chuano vaiko.
-Kodėl nesakei man? -Nes nenorėjau.
Negali išeit.
Kalnuose tau nebus gerai.
Kalnuose mano namai. Nieko man nenutiks.
Tavo namai čia. Jūs abu būtumėt saugūs.
Aš čia niekada nesijaučiau saugi.
Rozaura teisi. Keliu pavojų jums visiems.
-Jos nuomonė nesvarbi. -Panašu, kad svarbi.
Pastaruoju metu jos žodis visur paskutinis.
Pažiūrėk į save, Tita.
Tekėsi už vyro, kurio nemyli.
Ir kodėl?
Pamokyt Pedrą, kad jis kvailiai elgiasi?
Mamos nebėra.
Tu laisva.
Nenoriu matyt kaip gyveni mele, kaip Rozaura.
Suprantu tave. Bet viskas ne taip.
Su Džonu mylim vienas kitą.
Patikėk manimi.
O tu pati savimi tiki?
Rūpinkis savimi, sese. Meldžiu tavęs.
Tu irgi.
Tita ir dr. Braunas grįžo į Igl Pasą kai tik galėjo.
Tita buvo įsitikinusi, kad ir kokie būtų Rozauros planai,
į Las Palomas ji daugiau negrįš.
Būti greta Pedro, Rozauros ir Esperansos jai buvo tikra kančia.
-Labas rytas. -Labas rytas. Pavardė?
Galiausiai Pedras pakeitė darbininkų darbo sąlygas.
Sąžiningesni atlyginimai sugrąžino žmones į rančą.
Po truputį viskas grįžo į savo vėžes.
Ačiū, pone.
Rančas vis dar puldinėja.
Sako, kad Vilos sekėjai.
Taip, padėtis sunki, bet aš labai dėkinga jums už...
Bet turėjo praeiti dar keli mėnesiai,
kol Rozaurą vėl priėmė Pjedras Negraso visuomenė.
Bet, visų pirma,
noriu supažindinti jus su naujausia šios šeimos nare.
Rozaurai primygtinai prašant Tita pagaliau grįžo į Las Palomas.
Ji rašė savo dienoraštyje, kad tai svarbu rančos ateičiai.
-Ačiū. -Prašom, pone.
Bet aš manau, kad ją sugrąžino
troškimas vėl pamatyti Pedrą.
Ačiū.
Tik ji nežinojo,
kad vizitas bus ilgesnis nei ji tikėjosi.
Tita nervinosi.
Tą vakarą ji turėjo pranešt apie sužadėtuves su dr. Braunu.
Pagaliau ji nutrauks tą kvailą tradiciją,
neleidusią jai ištekėti.
Ji turėjo būti laiminga.
Bet nebuvo.
Tita, svarbu rasti tinkamus elementus,
įžiebti mūsų vidinę ugnį ir gyventi prasmingą gyvenimą.
Kitaip tie degtukai sudrėks ir daugiau niekada neveiks.
Vienas iš Načos mėgstamiausių patiekalų buvo čampandongas,
dar vadinamas vargšo pyragu, nes buvo ruošiamas iš likučių.
Šiame paprastame patiekale pyragą atstojo tortilijos.
Ruošiant šį pyragą reikia sumaišyti kiaulieną su jautiena.
Pakepinti svogūną su kuminu ir acitronu.
Į kitą lėkštę įpilti grietinėlės
ir pasmulkinti brandinto sūrio papuošimui.
Tačiau šio gardaus patiekalo paslaptis - molė padažas.
Kaip sekasi vakarienė?
-Labas. -Tita, mano rankos nešvarios.
Nenoriu, kad įprastų prie tavęs.
Nes tu grįši į Igl Pasą.
Čampandongo ingredientai paruošti.
Molė reikia pakaitinti ilgiau, kad būtų skanesnis.
Taip, nes dabar beskonis.
O tu nueik persirengt.
-Eik ruoštis. Aš prižiūrėsiu molė. -Ačiū, Fina.
Atnešiu lauro lapų ir sodo ir eisiu persirengt.
Aš tave myliu.
Su tavim aš laimingiausias vyras pasaulyje, Tita.
Atneškit daugiau lėkščių!
Gėlių, prašyčiau!
Kas yra?
Tita, gal per daug aitriųjų pipirų?
Ne.
Ruošdama valgį Tita negalėjo pamiršti to vaizdo.
Pedro pirštai sagsto Rozauros suknelę.
Jie abu žiūri į savo dukrą.
Ir vėl... Šeima, kurios ji taip troško.
Sakoma, kad molė buvo tamsus tą dieną.
Tamsesnis už šulinio dugną.
Tamsesnis už Titos aklą pavydą.
Skanu, Tita.
Atnešiu vandens.
ČAMPANDONGAS
Labas vakaras.
Džonai, pažiūrėk, ar svečius tinkamai aptarnauja.
Aš einu patikrint viską virtuvėje.
Vakarienė su draugais?
-Labas vakaras, Pedrai. -Labas vakaras.
-Sveiki atvykę. -Prašom.
-Sukvietėm visą Pjedras Negrasą. -Nepersūdyk.
Labas vakaras, Pedritai. Malonu tave matyti vėl.
Generole, Valentina, kokia garbė, kas jūs čia. Sveiki atvykę.
-Ačiū, kad pakvietei. -Labas vakaras.
Labas vakaras.
Kaip smagu matyti, kad jums vėl sekasi.
-Atsiprašysiu. -Prašom.
Kaip tu galėjai jį pakviest?
Norėjo užmušt, tapo mano svečiu.
Nurimk. Sveiki atvykę. Labas vakaras.
Nusiramink, Pedrai.
Svarbu jam parodyt, kad nieko neslepiam ir nebijom.
Gerai, kad pamatys rančą.
Labas vakaras.
Kaip laikotės?
-Kaip kelionė? -Gerai.
-Malonu matyt. -Sveiki atvykę.
Štai taip. Stumk.
Stumk.
-Toks jaunas. Kaip gaila. -Tikrai gaila.
-Ponia Berenise, kaip jūsų vyras? -Vis geriau.
Kaip smagu matyt, kad vėl pabandėt.
-Vaikai yra palaima. -Tikra tiesa. Ačiū.
Gal žinot, kada patieks vakarienę?
Pažiūrėsiu, kaip ten reikalai.
Beje, sveikinu, mieloji.
-Viskas atrodo puikiai. -Labai ačiū.
Kaip sumokėsim už viską?
Jau pasirūpinta. Pasitikėk manim.
-Bet, Rozaura... -Pasitikėk manim.
Mielas sūnėne.
O tu nestinga įžūlumo čia rodytis.
Įžūlumo?
Tau nestigo įžūlumo grįžti į Pjedras Negrasą, Pedritai.
Sužinosiu, kodėl tu čia grįžai.
-Aš... -Labas vakaras, visiems.
Ačiū, kad atėjote.
Galit sėstis, vakarienė paruošta.
Mieli draugai, visų pirma noriu padėkoti,
kad susirinkot pas mus šią ypatingą progą.
Šiandien ne tik atiduosim pagarbą Elenai de la Garzai,
tobulai moteriai, kuri atidavė gyvenimą šiai rančai
ir daugybę metų rūpinosi jos klestėjimu,
bet ir švęsime naują Las Palomas epochą.
Aš ir mano vyras, Pedras Muskizas,
privers šią rančą vėl klestėti.
Noriu pakelti tostą ir už gražiosios įpėdinės sveikatą -
Esperansos Muskiz de la Garzos.
Pagaliau,
noriu pakelti tostą ir už savo jaunesniąją sesutę
ir jos amžiną meilę dr. Džoną Brauną.
Šįvakar jie formaliai paskelbs apie savo sužadėtuves.
Į jų sveikatą!
Tikiuosi, jie bus laimingi kaip ir mes.
Į sveikatą!
Bravo!
Tegyvuoja nuotaka ir jaunikis!
-Skanaus! -Ačiū!
Titos jausmai, užspeisti tarp čampandongo tortilijų,
paveikė visus, kas valgė jos patiekalą.
Bėgant laikui
enčilados aštrumas blėso,
bet visus apėmė nevaldomi pavydo priepuoliai.
-Kvaily. -Aš tave stebiu.
Kaip skanu.
-Nuostabiai skanu. -Tik aštroka.
Šiek tiek aštroka, taip.
Pedrai!
-Pone. -Atleiskit.
Kas nutiko?
Aš grįšiu.
-Leisk apžiūrėt tave. -Man viskas gerai.
Įsipjovei prie pat sausgyslės, atsargiai.
Gal tau pavyko apkvailint visus, bet tik ne mane.
Nesuprantu.
Pasinaudojai Tita, kad suviliotum.
Aš Tita nesinaudojau.
Aš ja rūpinausi. Vienuolyne to niekas nedarė.
Žinai, kad mes mylim vienas kitą.
-Ar todėl vedei Rozaurą? -Ar kas nors rimto, daktare?
Ne.
-Tik įbrėžimas. -Viskas gerai?
Taip.
Nemanai, kad per greitai?
Aš numiriau, o tu susižadėjai.
Nedrįsk kalbėt to, ko nežinai.
Ar tikiesi, kad gedėsiu, kol susilauksi trečio vaiko su Rozaura?
Ji bent jau laukė manęs.
Man jau gana.
Ne, rimtai. Pažiūrėk, čia tikra ranča.
Norėčiau visų dėmesio.
Tikiuosi, vakarą leidžiate smagiai.
Mes su Džonu norime jus pakviesti į šventę.
Visus jus kviečiame į savo vestuves, kurios įvyks jau greit,
čia, Pjedras Negrase.
Ačiū.
Ryji ją akimis.
Aš stebiu tave.
Jie tikrai pasistengė.
-Iš kažkieno kito pinigų. -Taip, iš mūsų.
Tikiuosi, grąžins.
Tą ir sakau, po velnių. Kodėl tu toks užsispyręs?
Mums augti neleidžia ne žmonės, o valdžia!
Galvok, ką kalbi, p. Chosė. Nes gali prisidaryti bėdos.
Tita greitai susižadėjo.
Gal jau laukiasi?
Atvirkščiai.
Tita visada mylėjo daktarą,
bet slėpė nuo visų.
Dėl to ir pavydžiu tiems mažyčiams,
pvz., tam agrastui.
Taip, stumk.
Stumk! Taip!
Stumk toliau. Stumk!
Štai taip!
Štai taip.
Kas yra, Fina?
Nieko.
Man liūdna.
Kai pradėsiu tvarkytis, praeis.
Dėl Chesuso, tavo vaikino?
Nuėjau į turgų, pasikalbėjom.
Sakiau, kad tegu ateina pas mane, jeigu nuspręs būti su manim.
Bet jis neatėjo.
Eik miegot.
Ne, liko tiek visko sutvarkyt.
Aš susitvarkysiu. Eik į lovą.
Ačiū, Tita.
Labanakt.
Aš esu tėtis.
Taip.
Chuanai.
Labas.
Mes su Tita ruošiamės tuoktis,
todėl reikalauju tavęs,
kaip džentelmeno, gerbti mūsų sužadėtuves
ir laikytis atokiau nuo mano sužadėtinės.
Turiu ją saugot nuo tokių oportunistų kaip tu.
Vienintelis oportunistas, pasinaudojęs dvejomis moterimis, esi tu!
Ne aš paėmiau Titą kaip pacientę, kad pagydyčiau sužadėtuvių žiedu.
-Pedrai! -Tą patį padarei su savo buvusia?
Džonai, liaukis!
Džonai, pakaks! Nusiramink!
Kas tau yra? Gal išprotėjai?
Kur tu buvai, kai Tita merdėjo vienuolyne?
Kapsčiausi iš masinės kapavietės, kurioje buvau paliktas numirti.
Kai tik pajėgiau eiti, nuvykau tiesiai į Igl Pasą.
Ir radau ten ją.
Laimingą.
Bet ji buvo ne viena.
-Kodėl buvai su juo? -Ėjau paimt daiktų.
-Prisiek. -Tu kaip ne savas, Džonai.
Maniau, ištversiu viską.
Matau, kaip žiūri į jį.
Ar dėl to norėjai atvykt? Kad pamatytum jį?
Tita, su tavim kalbu!
Chuanai, nusiramink.
Kaip aš galiu nusiramint? Tu mane laikai kvailiu!
Ne aš to berniuko tėtis.
Sakai, kad čia kito vyro sūnus?
Nežinau. Tu man pasakyk.
Jei taip manai, mes išeisim. Nesijaudink.
Kodėl nesakei, kad ieškojai manęs?
Nes mačiau, kokia tu laiminga su Džonu.
Tu puiki moteris, Tita.
KITOJE SERIJOJE
Liausies apsimetinėt, kad nieko nebuvo?
Tai buvo visiškai tikra.
Tai buvo visiška klaida.
Padariau kai ką labai blogo.
-Ieškojau tavęs. -Ar galim pasikalbėt?
Paprašiau Tėvo ateiti ir surengti vestuves.
Jei kas nors galvoja, kad vestuvės neturėtų įvykti,
turi parašyti čia.
Vertė: Ramūnas Bakšys Iyuno