КАТО ГОРЕЩА ВОДА ЗА ШОКОЛАД Чампандонго
"Блажени са мъртвите, които умират в Господа.
И чух глас от небето да ми казва: "Напиши:
блажени са мъртвите, които умират в Господа отсега".
Да, казва Духът, нека починат от трудовете си:
делата им вървят заедно с тях."
Молим се в името на нашия Господ Иисус Христос
и изричаме...
Амин. - ... амин.
Сълзите на Тита не се стичали заради смъртта на властната й майка,
а за онази жена, на която точно както на нея самата
било забранено да обича.
В онзи момент си дала сметка, че най-накрая
се бе появило поне едно нещо, което да ги свързва.
Онзи следобед силен вятър вдигнал земята на осветените гробища,
сякаш мама Елена отказвала да бъде погребана.
Тита.
Знам, че се държах настрана.
Прости ми.
Не бях готов да те видя.
И затова ли ме остави да вярвам, че си мъртъв?
Нещата са много по-сложни от това.
Загубих малкия Роберто.
А после и смъртта на баща ми...
Нараних всички.
Бях егоист.
Този път искам да постъпвам както е редно.
Така е най-добре за всички.
Нали знаеш, че може да споделиш с мен всичко?
Много неща ти се събраха, Тита.
И искам да знаеш, че знам през какво преминаваш.
Ще се справя.
Знам какво означава за теб Педро.
И знам, че чувствата към някого не се изпаряват яко дим.
Опитвам се да кажа, че ако се нуждаеш от повече време
или ако си размислила,
ще те разбера.
Искам да се омъжа за теб, Джон.
Това не се е променило.
Просто това място не ми се отразява добре.
Да тръгваме тогава.
Да се върнем в Игъл Пас, щом приключи деветдневният траур.
Благодаря, Фина.
Благодарим, Фина. - Много ти благодарим, Фина.
Да ви е сладко.
Добър апетит. - Добър апетит.
Искаш ли малко...
Не, благодаря ти. - Не, значи.
Искам да ви помоля за извинение. Ситуацията около смъртта на мама
не ми остави възможност да изразя радостта си от вестта за годежа ви.
Вдигам тост за вас. И ви желая цялото щастие на света.
Вие сте мъж с голям късмет, докторе. - Много ви благодаря, Росаура.
И аз съм много щастлив, че станах част от това семейство.
Така се радвам, че най-сетне намери човек,
с когото да прекараш остатъка от живота си, Тита.
Ние със съпруга ми
сме на ваше разположение за всичко, от което се нуждаете.
Благодарим. - Знае ли се къде ще бъде сватбата?
Не че искам да ви се меся,
но смятам, че колкото по-рано стане, толкова по-добре.
В интерес на истината, още дори не сме обсъждали дати.
А що се отнася до мястото...
Игъл Пас. Ще се венчаем в Игъл Пас.
Да.
Тогава за ваше здраве!
Наздраве. - Наздраве!
Наздраве.
Военни!
Какво става? - Военните са тук!
Бързо! Скрий се, Хертрудис!
Оттук! Вратата.
Какво правите тук? Как влязохте? Какво искате?
Наредено ми е да арестувам гражданина Педро Мускис,
обвиняван в участие в бунтовнически дейности и държавна измяна.
Да тръгваме! - Чуйте, господине...
Има някаква грешка. - Секунда.
Пусне... Пуснете ме! - Педро!
Бях помилван от президента. Пуснете ме!
Пуснете го! - Пуснете ме!
Умолявам ви, пуснете го! - Пуснете ме!
Стой кротко!
Не го наранявайте! - Пусне...
Не го удряйте!
Росаура! Документите!
Умната!
Успокойте се. Моля ви, той има документи.
Хайде! - Иди с Росаура.
Да тръгваме, хайде!
Росаура, какво ти е? Дишай дълбоко!
Какво става? Добре ли сте?
Къде е Педро? - Военните го отведоха.
Отивам за указа.
Трябва да седнете, моля ви.
Точно така, внимателно.
Мисля, че всеки момент ще роди.
Сега? - Ще го занеса.
Не! - Какво?
Хертрудис, занеси го, спаси Педро! - Не, ако я видят, ще я задържат.
Хайде да отидем в леглото.
Значи обичаш да си играеш на възкръсналия Иисус?
Но да се връщаш в Пиедрас Неграс, мили ми Педро?
Как можа да ти хрумне?
По-добре да си беше останал там, скрит при гринготата.
Допускаш грешка, чичо. Вече не съм никакъв бунтовник.
Ти да видиш! И ти мина просто така, а?
Имам помилване, подписано от президента.
А къде е? - В ранчото.
Президентът не помилва предатели!
Изправете го на колене! - Да, генерале!
Този път ще се погрижа да умреш завинаги.
Чакайте!
Имам писмо, подписано от президента, нямате право да го докосвате!
Вода!
Чантата за първа помощ, в стаята ми. Ще се роди всеки миг.
Благодаря ти.
Вече не си ли бунтовник?
Откога си на страната на правителството?
Детето ти е напът да се роди.
Как се чувствате, Росаура?
Божичко, прекрасна е!
Хертрудис, може да заповядат, когато искат.
Тита, добре ли си?
Как сте?
Добре ли си? - Да.
Момиче е.
Здравей.
Какво ти направиха? - После ще ти разкажа.
Вече измислили ли сте й име?
Аз мисля, че трябва да се казва Есперанса.
Есперанса ми харесва.
Не съм сигурна дали това име би се харесало на мама.
Росаура, доня Елена вече не е сред нас.
Хайде да я наречем Есперанса.
Есперанса.
Здравей, Есперанса.
Да ги оставим насаме. - Да, хайде.
Исках да се възползвам от това, че сме се събрали, за да ви съобщя,
че с Джон чакахме да изтече
деветдневния период на траур, за да се върнем в Игъл Пас.
Не може да заминеш.
Защо да не може?
Защото продължават да нападат съседните имения.
Пътищата са опасни. Най-добре изчакайте нещата да се поуспокоят,
за да не се излагате на опасност. - Приемам,
че положението не е най-подходящо за пътувания.
Но ако потеглим през деня, съм убеден, че всичко ще бъде наред.
Благодарим за грижата.
А защо не вдигнете сватбата тук?
И щом се венчаете, ще можете да се приберете спокойно в Игъл Пас.
Не. Не искам да се омъжвам тук.
Ще почакаме.
Нека поне организираме събиране, за да покажем, че ранчото се държи.
И ще се възползваме от него, за да обявим годежа ви.
Моментът не е подходящ. - Не мисля, че ни е до тържества.
Тита, позволи ми да направя нещо за вас и за семейството ни.
Мама почина много скоро.
Не е нужно да бъде веднага.
Трябва време, за да вдигнем ранчото на крака.
Но е важно да покажем на Пиедрас Неграс,
че това семейство и "Лас Паломас" се държат на крака.
А вие се върнете в Игъл Пас, докато ние организираме всичко спокойно.
Не е време за празненства. - Не е празненство.
А събиране с гости.
Скромна вечеря, за да покажем, че сме обединени и щастливи,
че имаме прелестна дъщеричка
и че Тита се е сгодила.
Това се очаква от нас като новите собственици на "Лас Паломас".
Какво всъщност ти е неприятно?
Не го ли осъзнаваш?
Войната не е приключила.
Нападенията над имения зачестиха,
а ние не разполагаме с пари за пилеене по "скромни събирания".
Това, че Тита се омъжва, ли ти е неприятно?
Не говори нелепици, Росаура.
Току-що ни се роди дъщеря.
Не това те попитах.
Още ли я обичаш?
Не.
Вече не сме същите като преди.
Единственото, което ме интересува сега, е това семейство.
Обещавам ти да почакам духовете да се поуспокоят
и положението ни да се подобри, преди да организирам събирането.
Нямам търпение всички да видят какво прелестно семейство сме.
Ранчо "Мускис"
Мария.
Мария!
Слушам ви, госпожо.
Заведи Хулио да се преоблече за урока по пиано.
Благодаря ти, татко! - Крайно време беше. Вече си мъж.
Прибери я.
Едно нещо е да го учиш да стреля,
но да купуваш пушка на дете на 11 години...
Хулио трябва да се научи да се защитава.
Да защитава своето.
Да не говорим, че дори не е заредена.
Може би си прав.
Така като порасне, враговете му няма да му се изплъзват
толкова пъти, колкото на баща му.
Онова, което не ми дава мира,
е как си е издействал помилване, подписано от президента.
Смятам, че придаваш твърде голямо значение на племенника си.
Невъзможно е да ни отнеме това. Помилван или не,
той продължава да бъде бунтовник без документи за това ранчо!
Пък и хубавичко съм притиснал бунтовниците в тази зона.
Нямат амуниции, нямат храна...
Защо тогава се е върнал?
Желанието ти да убиеш племенника си
ти пречи да видиш онова, което е наистина важно -
бизнесът с именията и споразуменията ти с гринготата
би трябвало да е единственото, което те държи буден нощем.
В тази страна всичко се променя ежедневно.
Трябва да се възползваме.
Няма вечно да бъдеш генерал.
Ранчото трябва да изглежда като ново.
Не можем да си позволим да видят, че не сме в най-добрата си форма.
Какво ще сготвите?
Не мислиш ли, че имаме време? Още не сме определили дата.
Преди да определя дата, искам да се уверя, че ще си върнем мястото
в обществото на Пиедрас Неграс.
Нали не искаш тържество без гости?
Вечеря! С малко хора, така се бяхме разбрали.
Хубаво де, именно - вечеря.
Но ще дойдат поне 10-15 души.
Не мисля, че храната ни ще стигне за толкова хора, Росаура.
После ще мислим за това.
Може да приготвим чампандонго.
Евтино е и стига за много хора.
Ще ни се получи великолепно.
Къде си тръгнала? - Трябва да се връщам.
Така е най-добре.
Този дом е и неин. - Не ме разбирайте погрешно.
Няма да ме виждаш тук известно време.
Просто пътят, който си избрала, излага на опасност всички ни.
Трябва да си върнем репутацията,
а една издирвана от закона бунтовница няма да ни помогне.
Но една...
Почакай! Не си отивай!
Нося детето на Хуан.
А защо не ми каза? - Защото не исках.
Не може да заминеш.
Планината не е място за жена в твоето състояние.
Мястото ми е в планината, Тита, ще се справя.
Това е твоят дом, тук ще бъдеш в безопасност.
Никога повече няма да се чувствам в безопасност тук.
Освен това Росаура има право - застрашавам ви.
Мнението на Росаура е излишно. - Не изглежда така!
В последно време тя казва последната дума за всичко.
Погледни се, Тита.
Ще се омъжиш за човек, когото не обичаш.
И за какво?
За да дадеш урок на Педро, който продължава да върши дивотии?
Мама вече не е тук.
Свободна си.
Освен това не желая да гледам как животът ти се превръща в лъжа.
Като този на Росаура.
Разбирам, че го възприемаш така.
Но не е вярно.
Ние с Джон се обичаме.
Вярвай ми.
Ти вярваш ли си?
Пази се, сестрице. Много те моля.
Ти също.
Тита и д-р Браун се върнали в Игъл Пас при първа възможност.
Тита била убедена, че независимо от плановете на Росаура,
нямало да се върне отново в "Лас Паломас".
Близостта на Педро, Росаура и Есперанса била същинско мъчение.
Добро утро. - Добро да е. Име?
След време Педро променил условията на труд на ратаите.
По-справедливите работни часове и по-добрите заплати
привлекли хората обратно.
И лека-полека всичко започнало да се нормализира.
Благодаря, шефе.
Продължават да нападат имения наред.
Казват, че са хората на Виля.
Да, положението е много тежко, затова съм ви много благодарна...
Но трябвало да минат няколко месеца, преди Росаура да успее да си върне
благоволението на обществото на Пиедрас Неграс.
... но исках час по-скоро
да ви поканя да се запознаете с новия член на семейството ни.
След неспирното настояване на Росаура
в крайна сметка Тита се върнала в "Лас Паломас".
Фина. - В дневника си пише,
че било важно за бъдещето на ранчото.
Благодаря ви, Делфино. - За мен е удоволствие, господине.
Но аз мисля, че желанието да зърне Педро отново
я е накарало да се върне. - Благодаря.
Онова, което в онзи момент не знаела обаче,
било, че това посещение нямало да е толкова кратко, колкото планирала.
Тита била напрегната.
Онази вечер щяла да обяви годежа си с д-р Браун
и най-сетне щяла да сложи край на безумната традиция,
която й забранявала да се омъжи.
Трябвало да се чувства щастлива.
Но не било така.
Тита, жизненоважно е да намерим елементите,
необходими, за да запалим вътрешния си огън,
за да можем да водим пълноценен живот.
Иначе тази кутийка с кибритени клечки
може да се овлажни и никога повече да не се запали.
Една от любимите рецепти на Нача била чампандонгото,
широко известно като "сиромашка торта",
защото се приготвяло с остатъците в домакинството.
Просто ястие, което представлява един вид торта с блатове от тортили.
За приготвянето му трябва да се смесят говежда и свинска кайма.
Лукът се запържва със захаросан кактус и кимион.
Отделно трябва да се приготви сметаната
и да се натроши на ситно зряло сирене "анехо" за украсата.
Но тайната на това апетитно ястие се крие в молето.
Как върви вечерята?
Здравей! - Не, Тита, ръцете ти са мръсни.
Пък и не искам да свиква с теб.
Особено щом ще се връщате в Игъл Пас.
Вече сме готови със съставките за сглобяването на чампандонгото.
Само молето се нуждае от малко време на огъня, за да развие аромата си.
Да, определено е блудкаво.
Защо не се възползваш от времето да се преоблечеш?
Отивай да се разкрасиш. Аз ще държа молето под око.
Благодаря, Фина.
Отивам до градината за дафинов лист, после ще се преоблека.
Обичам те.
Правиш ме най-щастливия мъж на света, Тита.
Донесете още чинии в този край!
Много ви моля, цветята.
Какво ти има пък на теб?
Това са много люти чушлета, не мислиш ли, Тита?
Не.
Докато готвела,
Тита не можела да изтрие този образ от съзнанието си -
пръстите на Педро, закопчаващи роклята на Росаура,
израженията им, докато гледали дъщеричката си.
За пореден път
онова семейство, което винаги била желала.
Разказват, че онзи ден молето се получило черно,
по-черно от дъното на кладенец.
По-черно от ревността, заслепяваща Тита, докато готвела.
Получило се е, Тита.
Ще пийна малко вода.
Чампандонго
Добър вечер! - Добър вечер.
Джон, виж дали са предложили нещо на гостите.
Аз ще изтичам да видя как върви в кухнята.
"Вечеря с близки приятели", а?
Педро, добър вечер. - Как сте?
Хубава вечер, заповядайте. Добре дошли.
Поканила си целия Пиедрас Неграс. - Преувеличаваш.
Добър вечер, мили ми Педро.
Радвам се да те видя отново. - Генерале, Валентина,
за нас е чест да ви видим сред нас. Добре дошли.
Благодарим за поканата, Росаура. - Добър вечер.
Добър вечер. - Добър вечер.
С радост научавам, че нещата се развиват по-добре за вас.
С ваше позволение.
Заповядайте.
Не мога да повярвам, че си го поканила.
Едва не ме уби, а ще го гощавам? - Успокой се.
Добър вечер, добре дошли. - Добър вечер.
Успокой се, Педро.
Важно е да знае, че нямаме нищо за криене, че не ни е страх.
И е хубаво да види, че ранчото се държи.
Добър вечер. - Как сте? Добра да е.
Как сте? - Как сте?
Как мина пътуването? - Съвсем добре.
Благодаря. - Радвам се да ви видя.
Добре дошли. - Благодарим.
Точно така, точно така, напъвай.
Напъвай.
Но сте толкова млад, би било жалко. - Да, грехота.
Доня Беренисе, как са бъбреците на мъжа ви?
Подобряват се.
Страшно се радвам, че сте се осмелили да се опитате отново!
Децата са такава благословия! - Така си е. Много благодарим.
Знаете ли кога ще сервират вечерята?
Позволете да погледна как върви. Става ли?
Между другото, дъще, поздравления. Всичко е прекрасно.
Много ви благодаря.
Как ще платим за всичко това? - Вече е решено. Имай ми доверие.
Но, Росаура... - Имай ми доверие.
Уважаеми племеннико.
Как смеете да се появявате тук?
Как смея ли?
Ти как смееш да се връщаш в Пиедрас Неграс, мили ми Педро?
Ще науча за какво точно си дошъл.
По дявол... - Добър вечер на всички!
Благодаря ви, че дойдохте.
Може да заповядате на масата, вечерята е готова.
Скъпи приятели, преди всичко искам да ви благодаря,
че сте с нас в тази тъй специална вечер.
Днес, освен че си спомняме с обич почитаемата Елена де ла Гарса -
една безупречна жена,
която даде живота си за ранчото и го поддържа през всичките тези години,
също така отбелязваме нова фаза в живота в "Лас Паломас".
С общи усилия аз и съпругът ми Педро Мускис
ще върнем предишното великолепие на това ранчо.
После бих искала да пия за здравето на прелестната ни наследница -
Есперанса Мускис де ла Гарса.
И най-накрая
бих искала да вдигна наздравица за обичната си по-малка сестра
и вечно влюбения в нея
д-р Джон Браун,
които тази вечер пред всички нас официално обявяват годежа си.
Вдигам тост за тях!
Нека бъдат толкова щастливи, колкото сме ние.
Наздраве. - Наздраве!
Браво. - Браво!
Да живеят младоженците!
Добър апетит. - Благодарим.
Чувствата на Тита, останали уловени между тортилите на чампандонгото,
продължили да засягат всички, които го вкусвали.
И сякаш колкото повече време минавало,
ястието намалявало,
но на негово място се надигали неконтролируеми пристъпи на ревност.
Глупако. - Нали те виждам!
Изключително е вкусно.
Да си оближеш пръстите. - Но и леко люто.
Мъничко.
Педро!
Господине! - Ако позволите.
Какво ти стана?
Сега се връщам.
Позволете да погледна. - Няма ми нищо.
Беше близо до флексорното сухожилие, внимавайте.
Може да сте заблудили всички останали, но мен - не.
Не знам за какво говорите. - Възползвали сте се от Тита.
Не съм се възползвал от нея!
Дадох й грижите, които не получи от никого в дома за умствено болни.
Но знаете, че с нея се обичаме!
Щом я обичате, защо се оженихте за Росаура...
Много ли е сериозно, докторе? - Не.
Не, само одраскване. - Добре ли си?
Да, добре съм.
Не смяташ ли, че стана твърде бързо?
Научаваш, че съм мъртъв, и на мига се сгодяваш за лекаря.
Не смей да говориш за неща, за които не знаеш.
Пък и какво?
Да не искаше да те оплаквам, докато се появиш с трето дете от Росаура?
Тя поне можа да ме почака.
До гуша ми дойде. Не, огледай се - това тук вече е имение.
Как за какво говоря?
Може ли да ви помоля за минутка внимание?
Надявам се всички все още да си прекарват добре.
С Джон искаме да се възползваме, за да ви отправим една покана.
Искаме да дойдете и на сватбата ни, която ще бъде много скоро.
Тук, в Пиедрас Неграс.
Благодаря ви.
Този тъй пленителен поглед люти като пържена пиперка.
Хей, младежо, не се стеснявай, дай една целувка.
Ще я изпиеш с очи! Видях те, следя те!
Развързали са кесията.
При това с чужди пари. - Да. Ние им ги заехме.
Само се надявам да имат с какво да ни се изплатят.
Нали това ви казвам, по дяволите! Недейте да се инатите!
... които ме карат да засияя. С тези прелестни очички...
Не народът, а управляващите ни пречат да прогресираме!
Мерете си думите, дон Хосе! Може да си докарате проблеми, ясно?
Тита взе че се сгоди светкавично.
Да няма "нарастваща необходимост"?
Напротив.
Тя винаги е била влюбена в доктора,
но го е пазела в тайна от всички.
За тези прелестни очички, които блестят като искрици,
усещам ревност, която ме кара да потръпвам,
почервеняла като касис.
Добре, да. Напъвай. Напъвай, напъвай. Напъвай!
Напъвай. Напъвай. Напъвай.
Точно така!
Точно така, точно така.
Какво ти е, Фина?
Нищо.
Стана ми тъжно.
Но с цялото чистене, което ме чака, веднага ще ми мине.
Заради приятеля ти Хесус ли?
Отидох да го видя на пазара и поговорихме.
Казах му да дойде да ме потърси, ако още може да ме обича след...
А той не дойде да те потърси.
Добре, отивай да си почиваш.
Не, навън има много за чистене. - Аз ще довърша.
Ти отивай да поспиш.
Благодаря ти, Тита.
Лека нощ. - Лека нощ.
Вече баща ли съм?
Да.
Хуан?
Здравей.
Ние с Тита ще се женим.
И изисквам от вас като джентълмен да уважавате годежа ни
и да стоите далеч от годеницата ми!
Аз пък съм длъжен да я пазя от използвачи като вас!
Единственият възползвал се от две жени от този дом, сте вие!
Не аз взех Тита у дома да я лекувам, за да я изпиша с годежен пръстен!
Педро! - И първата си жена ли подмамихте?
Не! Успокой се! Джон! Джон! Спрете се!
Стига! Успокойте се, моля ви! Какво ви става, полудяхте ли?
Къде бяхте, когато Тита едва не умря в дома за душевноболни?
Излизах от масов гроб, в който бях хвърлен, смятан за мъртъв.
И първото, което направих, щом успях да проходя, бе да ида в Игъл Пас.
И я видях там.
Щастлива.
Но не беше сама.
Какво правеше с него? - Не бях с него, прибирах.
Закълни се! - Не мога да те позная, Джон.
Мислех, че мога да го преглътна. Но не понасям как го гледаш.
Затова ли искаше да дойдеш? За да го видиш?
Тита, на теб говоря!
Трябва да се успокоиш, Хуан, моля те.
Как искаш да се успокоя? Да ти приличам на глупак?
Аз не съм бащата на това дете.
Да не ми казваш, че детето е от друг?
Ами не знам. Ти ми кажи.
Ако мислиш така, нямаме място тук.
Не се тревожи.
Защо не ми каза, че си идвал ме търсиш?
Защото видях, че си щастлива с Джон.
Ти си великолепна жена, Тита.
В следващия епизод...
Докога ще се преструваш, че нищо не се е случило?
Случилото тук беше действителност. - Случилото се беше грешка.
Направих нещо много лошо.
Търсех те. - Може ли да поговорим?
Помолих отеца да дойде, за да дадем ход на плановете за венчавката.
Който знае за пречка за сключването на този брак,
ще може да я запише тук.
Превод АЛЕКСАНДРИНА ГЮНДОАН
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО