Pedro!
Trezeşte-te!
Am o surpriză pentru tine.
E Pedro, fiul tău.
A venit să te vadă.
Tată...
Eu sunt.
E o chestiune de zile.
Poţi să rămâi aici cât e nevoie.
Promite-mi că o să faci tot posibilul să fii fericit.
O să iau ferma înapoi.
Nu, Pedro.
SAN ANTONIO TEXAS
Aproape că te-au omorât.
Ţi-ai pierdut fiul.
Întoarce-te la soţia ta.
Îţi promit, tată.
Jură-mi că vei uita faptele unchiului tău.
Jură că o să faci asta, Pedro.
O să fac ce trebuie.
Pedro!
Dar...
Slavă Domnului! Eşti teafăr!
CA APA PENTRU CIOCOLATĂ
Lunile de după moartea domnului Pedro
s-au scurs în moduri foarte diferite.
Te prind!
Pentru Tita, orele erau pline de râsete şi jocuri.
O linişte sufletească, până atunci necunoscută,
o învăluia.
"...tulburându-i visele.
"El ţinu singura sa comoară de patru ori în mână,
"şi de patru ori aceasta îi alunecă printre degete,
"în timp ce visul i se spulberă
"şi el se trezi la nefericita sa realitate.
"Deja cât se poate de treaz..."
Pentru Pedro, în schimb,
timpul se scurgea mai lent ca de obicei.
Fără grabă.
De parcă nu avea unde să se ducă.
Pentru Gertrudis şi grupul ei,
haosul care domnea în ţara lor
şi ameninţarea adusă de brusca fugă a lui Nicolás
îi siliseră să oprească lupta armată.
Deocamdată,
trebuiau să se ascundă, să găsească de mâncare şi să supravieţuiască.
În acest timp,
după ce abia supravieţuise atacului violent asupra fermei sale,
starea Mamei Elena se înrăutăţea pe zi ce trece.
Şi Fina n-a avut de ales
şi a trecut peste propria sa imensă tragedie ca s-o îngrijească.
După ce Pedro a hotărât să renunţe la Tita,
sufletul i s-a detaşat complet de corp.
Nimic pe lume nu avea rost fără ea.
Cât despre Rosaura,
ea era hotărâtă să-şi facă soţul să o iubească, în sfârşit.
Adu o farfurie.
Timpul îşi continua cursul neîntrerupt.
În unele cazuri, ajuta la vindecarea rănilor,
atenuând durerea.
Şi, în alte cazuri,
lăsa cicatrici adânci.
Tensiunea creată între Gertrudis şi Juan de fuga lui Nicolás
se atenuă când se văzură la loc sigur.
Şi pe când nunta?
Asta va hotărî Tita, când se va simţi mai bine.
N-avem nicio grabă.
Cu fiecare lună care trecea,
Rosaura încerca să şteargă şi ultima amintire despre Tita.
Erau vremuri grele
şi, în anul acela, iarna veni cu mai multă forţă ca oricând.
Dar nu peste tot.
Tita părea să înceapă o viaţă nouă.
Cu toate astea,
nu putea să nu se întrebe dacă viaţa asta era cu adevărat a ei.
John?
Da?
Când va fi cel mai bun moment ca să ne căsătorim?
Adevărat?
Da.
Delfino?
E vorba de mama dumitale, dră Tita.
Mulţumesc.
Mi-a fost dor de tine. Ce mă bucur să te văd!
Asemenea.
Te simţi bine?
Mergem?
Du-te tu şi vezi ce are. Eu încă nu sunt pregătită s-o văd.
De ce ai venit?
Cine te-a chemat?
Doamnă Elena... nu vă e bine.
Aveţi nevoie de un doctor.
Cum îndrăzneşti să pui piciorul în casa mea?
Şi cu ce drept ai luat-o pe fiica mea?
Vă rog.
Tita era complet deshidratată. Aproape moartă.
N-ar fi trebuit pusă în situaţia aceea.
Tita e bolnavă la minte şi la suflet.
Tu nu înţelegi nimic.
De când îşi permite un medic să ia o tânără în casa lui?
Tita stă la mine în calitate de pacient.
Acum, vă rog, daţi-mi voie să vă examinez.
Eu sunt mama ei şi n-am permis asta.
De îndată ce mă scol din patul ăsta, o duc înapoi unde era.
Şi dumneata o să dai socoteală.
Daţi-mi voie să vă văd mâna.
Deci te-a prins în mreje şi pe tine.
Ai grijă, doctore.
Tita îţi poate preface viaţa într-un calvar.
Ştii cum a sfârşit Pedro Múzquiz.
Da. E păcat ce i s-a întâmplat.
Ea nu va înceta niciodată să-l iubească.
Nu mă atinge!
Trebuie să vă examinez picioarele.
Azi sunt umflate. Nu e nimic.
Am născut de trei ori fără ajutor. Asta e nimic.
Doamnă Elena...
Vă puteţi mişca picioarele?
Bună!
- Crispín! - Da?
L-ai văzut pe Juan?
A stat afară toată dimineaţa, ca un cocoş.
Cum te simţi?
Am obosit să tot fug.
Să ne tot ascundem.
Sunt sigură că vom primi ordine curând.
Trebuie să avem răbdare.
Nici măcar nu ştiu pentru ce luptăm.
La ce folosesc atâţia morţi?
Totul e din nou ca pe timpul lui Porfirio.
Ne-am întors de unde am plecat.
Oamenii nu sunt mulţumiţi. Nu încă.
E multă sărăcie, multă foame.
Trebuie să ne organizăm şi-o să reluăm lupta. O să vezi.
Ca să fie dracul şi mai negru, nenorocitul ăla de Múzquiz
îi pune pe toţi afurisiţii lui de ucigaşi să ne caute.
Dacă ne găsesc fără muniţie,
fără mâncare, n-o să supravieţuim.
Port povara atâtor morţi...
Toţi purtăm povara asta. De ce-ţi asumi tu vina?
Ţie ţi-e uşor să vorbeşti.
Iar o luăm de la capăt, Juan.
A fost o greşeală să-l las pe Pedro să plece, dar nu l-am putut opri.
E de-al tău. Cum de n-ai putut?
"De-al meu"?
Dacă Pedro e "de-al meu", trădătorul de Nicolás e unul de-al tău,
aşa că ce vrei să spui?
Poate că ducem aceeaşi luptă, dar nu suntem egali, Gertrudis.
Nu te păcăli singură.
Dacă sunt născută la o fermă nu înseamnă că sunt una de-a lor.
Nu mă dispreţui fiindcă sunt aristocrată şi n-am origini umile.
Vă provoc să traversaţi lanul de porumb!
Tita!
Trebuie să vii.
Arată rău.
I-am dat un sedativ. N-o să se trezească.
Mama ta are coloana vertebrală dislocată.
Mă tem că nervii au fost afectaţi.
Tita...
N-o să mai meargă.
Şi are o infecţie în corp, probabil la rinichi.
Cum o putem ajuta?
Tot ce putem face e să ne ducem la Eagle Pass după nişte morfină.
Îi va mai uşura durerea.
Ar trebui s-o ajutăm să capete puteri şi, sper eu, s-o ducem la un spital
pentru o consultaţie la rinichi.
O să fac eu asta.
Nu trebuie să faci tu asta, Tita. O poate hrăni Fina.
Şi-i poate da medicamentele pe care i le prescriu.
E mama mea. Are nevoie de mine.
O să fac eu asta.
Mă întorc cât pot de repede.
Hai!
Delfino...
Spune-i Rosaurei de asta.
- Ştii unde e Gertrudis? - Ştiu. Mă ocup.
- Mulţumesc. - Domnişoară...
Scuzaţi-mă.
N-am avut ocazia să vorbesc cu dv.
Eu n-am vrut să vă duc în locul acela.
Doamna Elena mi-a poruncit să fac asta.
Am ştiut mereu asta, Delfino. Nu-ţi face griji.
Şi mai e ceva.
- Domnul... - Dacă e vorba de trecut...
Nu spune nimic, te rog.
- Bine. - Mulţumesc.
Ce e cu tine, Fina? De obicei, nu eşti atât de serioasă.
E fiindcă am atâtea de făcut.
N-a fost uşor.
Sunt aici ca să ajut.
Dar o să pleci din nou, nu?
Ce-ar fi să vii cu noi la Eagle Pass?
Zău, Tita...
Ştii cum stau lucrurile la fermă.
Cineva trebuie să aibă grijă de doamna Elena.
Totul e foarte complicat aici.
Ce s-a întâmplat, Fina?
Nimic.
- Să mergem la taraba obişnuită. - Nu!
Carnea care se vinde acolo e foarte proastă!
A fost mereu cea mai bună. Vino!
Mulţumesc. Vă urez o zi bună.
- Bună dimineaţa! - Bună dimineaţa.
Ce aveţi?
Avem de toate. Ce aţi dori?
Daţi-mi-o pe aceasta, vă rog.
E coadă de bou.
Cât costă?
Zece peso.
Ştiţi că dv. vă fac mereu rabat.
Poftim.
- Mulţumesc frumos. - Mulţumesc.
Aşteaptă!
Preferatele tale.
- Ce-a fost asta? - Ce anume?
Pachetul acesta.
Sunt doar măruntaie.
Zău aşa, Fina! Tânărul acela nu-şi putea lua ochii de la tine.
Ce e între voi?
M-a cerut de nevastă.
Dar am refuzat.
Fina! De ce nu mi-ai spus?
Fiindcă se petrec lucruri mult mai importante, Tita.
De ce l-ai respins?
Pare îndrăgostit lulea de tine. Iar tu te-ai îmbujorat toată!
Poate din cauza căldurii.
Uite! Verdeaţă!
Intră, draga mea.
Vii de pe dealuri.
De unde ştii?
Miroşi a salcâm-dulce şi a pământ reavăn.
Cu ce te pot ajuta?
În a câta lună eşti?
Ca să fiu sinceră, nu ştiu.
Am venit să văd dacă pot să scap.
Tânărul acela ţi-a făcut ceva?
Nu.
Nu mi-a făcut nimic.
Atunci altcineva?
Când au intrat să prade ferma...
M-au înşfăcat.
Chiar dacă doamna Elena a încercat să mă apere...
Au bătut-o.
M-au târât...
şi au făcut cu rândul.
Acum eşti bine?
John te poate examina.
Trupul mi s-a vindecat demult.
Iisus m-a iubit.
Dar acum...
Dacă un bărbat te iubeşte cu adevărat,
te ia cu toate rănile tale.
A ieşit soarele, mă duc să atârn rufele la uscat. Scuză-mă.
Unde ai fost?
- L-am trimis pe Crispín să te caute. - Am spălat rufele.
Şi am vrut să fac o baie.
- Şi unde sunt rufele? - La uscat.
De când trebuie să dau explicaţii pentru tot ce fac?
De când ai început să ai purtări misterioase.
Te duci să speli rufele
şi te întorci fără ele?
Mai bine spune-mi ce se întâmplă.
Sunt câteva săptămâni...
de când nu m-ai mai lăsat să te ating.
Se întâmplă că...
Mă îngrijorează lipsa de mâncare, Juan.
Ca pe toată lumea.
Încălzesc apă pentru o cafea.
Fina!
Ce cauţi în casa asta, Tita?
Ai avut neobrăzarea să vii cu doctorul ăla.
- Dă-mi voie să te ajut. - Unde e Fina?
Nu e aici, dar te ajut eu.
- Nu mă atinge! - Nu te întreb.
Ce...
Ce-i asta?
- O să mă mărit cu John. - Ţi-am zis că nu poţi să te măriţi!
Ai venit doar ca să-mi arunci asta în faţă.
În ciuda a tot ce ai făcut, sunt aici şi te ajut.
"În ciuda a tot ce ai făcut."
Ai adus ruşine asupra acestei case. N-o să te iert niciodată
că m-ai învinovăţit de moartea propriului meu nepot.
Să lăsăm asta în trecut.
Profiţi de mine cât sunt bolnavă. Eşti o prefăcută.
- Nu merit asta. - Ieşi!
Eşti atât de nerecunoscătoare. Ieşi!
O să plec şi n-o să mă mai vezi niciodată.
O să mă mărit.
Mai bine mor decât să acord mâna ta.
Te-ai descotorosit de mine, aşa că o să fac ce vreau.
N-o să sfârşesc singură şi acrită, ca tine.
Acum ce este?
Te-ai plictisit de mine?
Ai cunoscut un fermier.
Unul din aceeaşi clasă socială cu tine.
Nu înţelegi nimic, Juan.
Dormi.
Cum ai vrea să înţeleg, dacă nu-mi spui nimic?
Spune-mi.
Gata cu ghicitorile.
Am fost la o moaşă.
Ce?! De ce?
Pentru că sunt însărcinată, Juan.
Ce?!
Şi nu ştiu dacă vreau să păstrez copilul.
Nu sunt făcută să fiu mamă.
Pleacă...
Du-te...
Ticăloşii ăia m-au nenorocit.
Cu toate astea, ai încercat s-o ajuţi pe Fina când a fost atacată.
N-a folosit la nimic.
Au violat-o oricum.
Animale...
Îmi doresc să mă fi născut bărbat.
Bărbaţii fac ce vor, când vor.
Totul le este permis.
M-au rupt în două, Tita.
Eşti puternică, mamă. Întotdeauna ai fost.
Dă-mi un pahar cu pasifloră.
- Bună dimineaţa, doamnă. - Bună dimineaţa.
Cât o să mai faci faţa asta lungă?
Nu eşti singura femeie căreia i s-a întâmplat asta.
Da, doamnă.
Unde e Tita?
Spune-i să vină.
Vreau să te ocupi din nou de bucătărie. Găteşte-mi ceva gustos.
Fata asta nu găteşte nimic bun.
Sigur, mamă.
Ce mai aştepţi? Du-te şi găteşte!
Această recunoaştere din partea Mamei Elena fusese un gest mărunt,
însă pentru Tita
valora cât întreaga lume.
Şi atunci a simţit nevoia să gătească ceva special pentru mama ei.
Avea nevoie de o reţetă în care să-şi poată pune dragostea,
profunda compasiune pe care o simţea pentru ea.
O supă bună, Tita, e ca o dezmierdare.
Ca o îmbrăţişare caldă.
Ca o trezire la răsăritul soarelui, după un coşmar.
Ca o întoarcere acasă. La locul nostru sigur.
Îţi pregăteam supa asta când erai bolnavă
sau când erai tristă.
O supă lecuieşte.
Pentru această supă e nevoie
de două cozi de bou, o ceapă,
doi căţei de usturoi, roşii şi porumb.
Usturoiul şi ceapa, tăiate mărunt,
se prăjesc împreună cu cozile de bou, tăiate în prealabil.
Cozile de bou trebuie fierte în cantitatea corectă de apă.
Dacă e prea multă apă, supa va ieşi apoasă.
O supă care se respectă trebuie să fie potrivit de groasă.
Când apa dă în clocot, se adaugă legumele.
SUPĂ DE COADĂ DE BOU
SAN ANTONIO TEXAS
Uite.
O graţiere semnată de însuşi preşedintele Mexicului.
STATELE UNITE MEXICANE
Biletul tău de întoarcere.
Banii fac minuni în ţara ta.
Am dat jos o dictatură şi ne-am întors de unde am plecat.
Condiţiile de trai sunt mizerabile. Nu s-a schimbat nimic.
Ai fost graţiat, dar pentru ei eşti tot un rebel.
Eşti sigur că vrei să te întorci la Piedras Negras?
O să recuperez ferma.
Şi unchiul meu va plăti pentru tot ce a făcut.
Unchiul tău...
Cred că unchiul tău se ocupă cu activităţi ilegale.
De când a fost avansat,
fermele învecinate tatălui tău au fost atacate de adepţii lui Villa.
După ce sunt atacate, fermele sunt abandonate.
De teamă, proprietarii le vând la preţ mic.
Şi cine le cumpără?
I-am promis tatălui tău că n-am să te implic.
Dar ştiu că asta nu te va opri.
Dacă ai vreodată nevoie de ajutor din partea guvernului,
să nu eziţi să-l cauţi pe generalul Vargas, la Monclova.
E un vechi prieten.
Scuzaţi-mă.
Pedro, trăsura e pregătită.
Să mergem.
Baftă.
Mulţumesc.
Poftiţi, doamnă.
Mai adu-mi ceai.
Da.
Era aşa cum spusese Nacha: supa de coadă de bou
fu o profundă mângâiere pentru Mama Elena.
O îmbrăţişare plină de atât de multă afecţiune,
cum nu mai simţise de mulţi ani.
José...
Mama Elena a simţit întreaga compasiune aTitei
în privirea lui José Trevino.
Atunci îşi dădu seama cât de mult o compătimea văzând-o astfel.
Şi Mama Elena nu putea îndura asta.
Ce e în supa asta?
Fina!
Mă otrăveşte.
- Ce aţi pus în supa asta? - Nimic.
- Tita vrea să mă omoare! - Nu vrea nimeni să vă omoare...
N-o să vă las să mă omorâţi, auzi?
Ce s-a întâmplat?
Ce ai pus în supa asta, Tita?
- Nimic, mamă. - Vrei să mă otrăveşti!
- Nu vrea nimeni să te otrăvească. - Nerecunoscătoareo!
- Fina, adu apă... - Nu te opreşti până nu mă vezi moartă!
Crezi că eu sunt de vină că nu eşti cu Pedro Múzquiz.
Dar el a ales-o pe Rosaura!
Tu ai distrus iubirea aia, nu eu!
- Nu contează, mamă. Linişteşte-te. - De ce n-aţi plecat împreună?
Iubitul meu a fost omorât. Tu de ce n-ai fugit cu el?
Proasto!
Doctore...
Vrea să mă otrăvească.
- A pus ceva în supă! - Delirează din cauza infecţiei.
Aşteaptă afară.
Unde sunt fiicele mele?
Crede-mă, doctore, a otrăvit supa.
Fiica mea vrea să mă otrăvească.
- Nu avea gust bun. - Doamnă Elena...
- Ce s-a întâmplat, Fina? - Nu ştiu.
Poate că am greşit ceva şi n-a avut gust bun.
Nu, Tita.
Dimpotrivă.
Unde te duci, Fina?
Fina!
O clipă, am crezut că situaţia s-a mai îmbunătăţit, între noi.
Tita, trebuie s-o ducem pe mama ta la spital.
Doctoriile îşi vor face efectul, dar trebuie internată curând.
E în ordine. Vino încoace!
Jesús!
- Jesús! - Fina, e...
Vreau să-ţi spun de ce am plecat.
Dar să nu mă întrerupi, fiindcă n-o să mai pot continua.
Ştii ce cred?
Ce?
Că acest copil e foarte norocos.
Pentru că ai să fii mama lui.
Iar eu am să lupt ca să schimb lucrurile.
Pentru tine. Pentru copil.
Gertrudis...
Să facem acest copil.
Juan, tu ştii cum sunt eu.
Fac mereu ce vreau.
Mama mea nu m-a putut stăpâni.
Dar, dacă fac acest copil,
totul se va schimba.
Sincer, nu ştiu dacă fac faţă.
Dar sunt dispusă să încerc, din toată inima.
Da?
- Ce este? - Îmi cer scuze, colonele.
- Dră Gertrudis... - Da?
Vin de la Piedras Negras. Mama ta are nevoie de tine.
Cineva vrea să mă otrăvească...
Nimeni n-o să mă otrăvească...
Tita!
Trăieşte.
A băut tot vomitivul.
Ce facem?
Din păcate, nu se poate face nimic.
În doze mari, se transformă în otravă.
În jurnalul ei, Tita a scris
că legătura ei cu Pedro era atât de puternică,
încât în ziua aia i-a simţit prezenţa cu mult înainte ca el să sosească.
Mulţumesc.
Delfino, du-ne lucrurile în camera mea.
Dar...
Cum...
De ce nu m-ai căutat?
Tita...
E timpul.
Mămico...
Fiica mea...
Eşti însărcinată.
Da, mamă.
Gertrudis...
Nu te forţa, mamă.
- Mi-a fost atât de dor de tine... - Şi mie, de tine.
Rosaura...
Tu eşti capul familiei.
Să ne păstrezi tradiţiile.
Fă ca splendoarea să revină la Las Palomas.
Da, mamă.
Îţi promit.
După romanele "Ca apa pentru ciocolată" şi "Jurnalul Titei"
de Laura Esquivel.
ÎN EPISODUL URMĂTOR:
Ştiu că atunci când iubeşti pe cineva iubirea nu dispare, pur şi simplu.
În sănătatea voastră!
- Ai profitat de Tita ca s-o seduci! - N-am profitat de Tita!
Ştii că ne iubim.
Am ordin să-l arestez pe Pedro Múzquiz.
- Daţi-mi drumul! - De data asta mă asigur că mori.
CA APA PENTRU CIOCOLATĂ
Traducerea FAST TITLES MEDIA