Pedro.
Pedro!
Mosties!
Man tev ir pārsteigums.
Te Pedro, tavs dēls.
Viņš ieradies tevi apciemot.
Tēt.
Tas esmu es.
Tas ir dažu dienu jautājums.
Vari palikt te tik, cik nepieciešams.
Apsoli man, ka centīsies būt laimīgs.
Es atgūšu saimniecību.
Nē, Pedro.
SANANTONIO, TEKSASA
Tevi gandrīz nogalināja.
Zaudēji savu dēlu.
Atgriezies pie sievas.
Dodu savu vārdu, tēt.
Zvēri, ka aizmirsīsi tēvoča padarīto.
Apzvēri man, Pedro.
Es rīkošos tā, kā ir pareizi.
Pedro!
Bet...
Paldies Dievam! Tev nekas nekaiš.
Pēc Pedro kunga nāves
turpmākie mēneši bija citādāki.
Es tevi noķeršu!
Titas dienas bija smieklu un spēļu pilnas.
Viņā ielavījās iepriekš nezināma, iekšēja miera sajūta.
"Sapnī viņš redzēja,
ka tur rokā savu vienīgo dārgumu.
Tas izslīdēja no pirkstiem.
Sapnis izbalēja.
Viņš atmodās realitātē.
Tikko, kā atvēra acis..."
Tomēr Pedro laiks vilkās lēnāk, kā ierasts.
Nebija steigas.
It kā viņam nebūtu, kur doties.
Hertrudisai un viņas grupai haoss valstī
un Nikolasa pēkšņās aizbēgšanas radītais apdraudējums
lika apturēt cīniņu.
Pagaidām viņiem nācās slēpties, meklēt pārtiku un izdzīvot.
Tik tikko izdzīvodama vardarbīgo uzbrukumu rančo,
Elenai ar katru dienu kļuva arvien sliktāk.
Finai nebija izvēles.
Viņai bija jāaizmirst sava traģēdija un jārūpējas par viņu.
Pēc Pedro lēmuma aizmirst Titu
dvēsele pameta viņa ķermeni.
Bez viņas pasaulē nekam nebija jēgas.
Bet Rozaura
bija apņēmusies panākt, ka vīrs beidzot viņu iemīl.
Paņem šķīvi.
Laiks turpināja ritēt.
Reizēm tas līdzēja
dziedēt brūces, aizmirst sāpes.
Citas reizes - atstāja dziļas rētas.
Spriedze starp Hertrudisu un Huanu pēc Nikolasa aizbēgšanas mazinājās,
kad viņi atrada drošu vietu.
Kad būs kāzas, dakter?
To nolems Tita, kad jutīsies labāk.
Mēs nesteidzamies.
Mēneši nomainīja dienas.
Rozaura centās iznīcināt jebko, kas atgādinātu par Titu.
Tie bija grūti laiki.
Togad ziema bija īpaši barga.
Bet ne visur.
Likās - Tita sāk jaunu dzīvi.
Tomēr
viņa nespēja izmest no prāta, vai šī dzīve tiešām ir viņas.
Džon?
Jā?
Kad būtu vislabāk apprecēties?
Tiešām?
-Tiešām? -Jā.
Delfino.
Jūsu māte, Titas jaunkundz.
Paldies.
Tu man pietrūki! Priecājos tevi redzēt.
Es arī.
Viss kārtībā?
Iesim?
Ej, apskati viņu.
Vēl neesmu gatava viņu redzēt.
Ko jūs te darāt?
Kurš jūs izsauca?
Elenas kundze, jums nav labi. Vajadzīgs ārsts.
Kā jūs uzdrošinieties ienākt manā mājā?
Jums nebija tiesību aizvest manu meitu.
Lūdzu.
Tita bija pilnībā dehidratējusies. Uz nāves sliekšņa.
Viņai nevajadzēja tur atrasties.
Titai nav labi ar dvēseli un prātu.
Jūs neko nesaprotat.
Kopš kura laika ārstam atļauts vest prom jaunu meiteni?
Tita paliek pie manis kā paciente.
Lūdzu, ļaujiet sevi apskatīt.
Esmu viņas māte. Es neesmu devusi atļauju.
Tikko, kā tikšu prom no šejienes, nogādāšu viņu atpakaļ.
Jums nāksies visu paskaidrot.
Parādiet roku, lūdzu.
Viņa iekritusi sirdī arī jums.
Uzmanieties, dakter.
Tita var padarīt jūsu dzīvi par elli.
Jūs ziniet, kādu galu ņēma Pedro Muskiss.
Jā. Žēl par notikušo.
Viņa nekad nepārtrauks mīlēt viņu.
Nepieskarieties man!
Man jāapskata jūsu kājas.
Šodien uzpampušas. Nieks.
Dzemdēju trīs reizes bez ārsta. Nekas nopietns.
Elenas kundze.
Vai varat pakustināt kājas?
Sveiki.
-Krispin! -Jā?
Esi redzējis Huanu?
Piecēlās agri no rīta kā gailis.
Kā jūties?
Noguris no bēguļošanas.
Noguris no slēpšanās.
Gan drīz saņemsim pavēles.
Jābūt pacietīgiem.
Pat nezinu, kāpēc cīnāmies.
Tik daudz mirušo...
Tāpat kā Porfirio laikos.
Esam turpat, kur sākām.
Cilvēki ir neapmierināti.
Ir liela nabadzība un bads.
Mums jāorganizējas, jāturpina cīnīties.
Vēl sliktāk - tas ķēms Muskiss
uzdevis saviem pakalpiņiem mūs atrast.
Ja mūs atradīs bez munīcijas...
Bez pārtikas... Mēs neizvilksim.
Esmu vainīgs tik daudzās nāvēs.
Tā ir kopīga nasta.
Kāpēc tu uzņemies vainu?
Tev viegli teikt.
Atkal sākas, Huan.
Pedro palaišana bija kļūda, bet nevarēju viņu apturēt.
No tavām aprindām. Nevarēji?
Manām aprindām?
Tad jau nodevējs Nikolass ir no tavām aprindām.
Kā to saprast?
Cīnāmies tā paša mērķa vārdā, bet neesam vienādi, Hertrudisa.
Nemāni sevi.
Tas, ka piedzimu rančo, nepadara mani par viņiem.
Nenicini, jo nenāku no vienkāršākām aprindām.
Kurš pirmais pāri kukurūzas laukam?
Tita!
Tev jānāk man līdzi.
Ļoti slikti izskatās.
Iedevu miega zāles. Viņa nepamodīsies.
Tavai mātei ir lauzts mugurkauls.
Baidos, ka bojāti nervi.
Tita.
Viņa vairs nestaigās.
Visticamāk, viņai ir nieru infekcija.
Kā varam viņai palīdzēt?
Varam tikai doties uz Īglpasu, lai sagādātu morfiju.
Tas atvieglos sāpes.
Jāpalīdz viņai atlabt, lai nogādātu viņu slimnīcā,
kur pārbaudīt nieres.
Es tikšu galā.
Tita, tev nav tas jādara. Fina var viņu pabarot.
Viņa iedos zāles, ko izrakstīšu.
Viņa ir mana māte. Viņai mani vajag.
Es tikšu galā.
Atgriezīšos tiklīdz, kā varēšu.
Aiziet!
Delfino.
Pavēstī Rozaurai.
-Zini, kur ir Hertrudisa? -Jā.
-Paldies. -Jaunkundz...
Lūdzu piedošanu.
Nebija iespēju parunāt ar jums.
Negribēju jūs uz turieni vest. Elenas kundze man lika.
Es vienmēr to zināju, Delfino. Neraizējies.
Ir vēl kas.
-Kungs... -Ja tas ir par pagātni...
-Lūdzu, neko nesaki. -Labi.
Paldies.
Kas lēcies, Fina? Parasti neesi tik nopietna.
Man ir ļoti daudz darba.
Neiet viegli.
Esmu te, lai palīdzētu.
Bet atkal dosies prom, vai ne?
Brauc mums līdzi uz Īglpasu.
Beidz, Tita.
Tu zini, kā iet rančo.
Kādam jārūpējas par Elenas kundzi.
Tur viss ir ļoti sarežģīti.
Kas vainas, Fina?
Nekas.
-Iesim tur, kur parasti. -Nē!
Pagaidi. Tur pārdod sliktu gaļu.
Tikai labāko. Ejam.
Paldies. Jauku dienu!
-Labrīt! -Labrīt, jaunkundz.
Kas jums piedāvājumā?
Viss. Ko jūs vēlētos?
Dodiet šo, lūdzu.
Vēršaste.
-Cik? -Desmit peso.
Jums vienmēr atlaide.
Lūdzu.
-Liels paldies. -Liels paldies.
Pagaidiet!
Tavi iecienītie.
-Kas tas bija? -Kas?
Tā paciņa.
Iekšas.
Izbeidz, Fina! Viņš nevarēja acis no tevis atraut.
Kas starp jums notiek?
Viņš mani bildināja.
Bet es atteicu.
Fina! Kāpēc man neteici?
Jo ir daudz kas svarīgāks.
Kāpēc atraidīji viņu?
Viņš ir iemīlējies tevī.
Un tu nosarki.
Tāpēc, ka karsts.
Skat, dārzeņi!
Ienāc, meitiņ.
Tu nāc no kalniem.
Kā jūs zinājāt?
Smaržo pēc akācijām un mitras zemes.
Kā varu līdzēt?
Kurš mēnesis?
Ja godīgi, nezinu.
Ierados noskaidrot, vai to var pārtraukt.
-Viņš tev ko nodarīja? -Nē.
Neko man nenodarīja.
Kāds cits?
Kad viņi ielauzās rančo...
Viņi mani sagrāba.
Elenas kundze centās mani aizstāvēt. Viņu piekāva.
Mani aizvilka...
Viņi uz maiņām...
Tev nekas nekaiš?
Džons var tevi apskatīt.
Ķermenis sadzija jau sen.
Hesuss mīlēja mani.
Bet tagad...
Ja no sirds mīl, pieņems tevi ar visām brūcēm un rētām.
Ārā saulains. Izkāršu drēbes.
Atvainojiet.
Kur tu biji?
-Liku Krispinam tevi uzmeklēt. -Mazgāju veļu.
Gribēju ieiet vannā.
-Kur tad drēbes? -Izžāvu.
Kopš kura laika man jāatskaitās?
Kopš sāki noslēpumaini uzvesties.
Mazgāji drēbes, bet kur ir drēbes?
Labāk pastāsti, kas notiek.
Jau vairākas nedēļas...
Neļauj man tev pieskarties.
Ir tā, ka...
Satraucos par to, ka nav ēdiena.
Tāpat kā visi.
Uzvārīšu ūdeni kafijai.
Fina!
Ko tu te dari, Tita?
Tev pietika dūšas atbraukt te!
-Ļauj palīdzēt. -Kur Fina?
Te nav. Es palīdzēšu.
Nepieskaries man!
Kas?
Kas ir tas?
-Es precēšu Džonu. -Teicu, ka nevienu neprecēsi!
Atgriezies, lai man iebāztu to sejā.
Par spīti tam, ko man nodarīji, esmu šeit.
Par spīti visam.
Tu apkaunoji šo namu.
Nekad nepiedošu, ka vainoji mani mazdēla nāvē.
Atstāsim to pagātnē.
Tu izmanto mani, kamēr esmu slima. Tu esi riebīga!
-Es neesmu to pelnījusi. -Pazūdi!
Nepateicīgā. Pazūdi!
Tu nekad mani vairs neredzēsi. Es apprecēšos.
Labāk mirstu nekā atdodu tevi vīram!
Tu atbrīvojies no manis, tāpēc darīšu, ko gribu.
Nepalikšu viena un īgna kā tu.
Kas noticis?
Esmu tev apnicis?
Satiki zemes īpašnieku.
-No savām aprindām. -Tu neko nesaproti.
Ej gulēt.
Kas man jāsaprot? Tu neko nestāsti.
Stāsti.
Pietiks minēt.
Es biju pie vecmātes.
Ko? Kāpēc?
Jo esmu stāvoklī, Huan.
Ko?
Nezinu, vai vēlos bērnu paturēt.
Neesmu dzimusi, lai būtu māte.
Ejiet prom.
Pazūdiet...
Tie nelieši mani izpostīja.
Tu centies palīdzēt Finai, kad viņai uzbruka.
Nekādas jēgas.
Viņu tāpat izvaroja.
Nezvēri...
Kaut es būtu piedzimusi par vīrieti.
Vīrieši var darīt, ko grib un kad vien grib.
Viņiem atļauts ir viss.
Viņi salauza mani uz pusēm.
Tu esi stipra, māt. Vienmēr esi tāda bijusi.
Iedod pasifloras uzlējumu.
-Labrīt, kundze. -Labrīt.
Cik ilgi vēl staigāsi ar tādi ģīmi?
Tu neesi vienīgā, kas to piedzīvojusi.
Jā, kundze.
Kur Tita?
Pasauc viņu.
Gribu, ka tu uzņemies ēst gatavošanu.
Pagatavo man ko garšīgu.
Tā meitene neko neprot.
Protams, māt.
Ko tu vēl gaidi? Pie darba!
Neliels atzinuma žests no Elenas puses,
bet Titai tas nozīmēja visu.
Tā nu viņai vajadzēja pagatavot mātei ko īpašu.
Viņai vajadzēja recepti, kas pilna mīlestības
un dziļas līdzjūtības.
Labs buljons ir kā glāsts.
Kā silts apskāviens.
Kā pamosties saules gaismā pēc murga.
Kā atgriezties mājās.
Drošībā.
Vārīju tev šo buljonu, kad slimoji
vai bēdājies.
Buljons dziedē.
Lai pagatavotu buljonu, vajadzīgas divas vēršastes, viens sīpols,
divas ķiploka daiviņas, tomāti un kukurūza.
Kad ķiploks un sīpols sagriezti,
tie jāapcep kopā ar iepriekš sagrieztajām vēršastēm.
Tās jāvāra pietiekamā daudzumā ūdens.
Ja ūdens par daudz - buljons sanāks ūdeņains.
Kārtīgs buljons ir kā zupa.
Pievienot dārzeņus, kad ūdens vārās.
VĒRŠASTES BULJONS
SANANTONIO, TEKSASA
Te būs.
Apžēlošana. Parakstījis pats prezidents.
Tava atgriešanās biļete.
Tavā valstī nauda dara brīnumus.
Izskaudām diktatūru, bet esam turpat, kur sākumā.
Briesmīgi dzīves apstākļi. Nekas nemainās.
Tevi apžēloja, bet viņu acīs joprojām esi dumpinieks.
Tiešām vēlies atgriezties Pjedrasnegrasā?
Es atgūšu saimniecību.
Tēvocis samaksās par nodarīto.
Tavs tēvocis...
Manuprāt, viņš veic nelikumīgas darbības.
Kopš iecelšanas amatā
blakus esošajiem rančo uzbrukuši Villas sekotāji.
Pēc uzbrukumiem rančo pamet.
Īpašnieki aiz bailēm tos pārdod par zemāku cenu.
Kurš tos pērk?
Solīju tavam tēvam neiepīt tevi.
Zinu, ka tas tevi neapturēs.
Ja meklē palīdzīgu roku no valdības,
sazinies ar ģenerāli Vargasu Monklovā.
Sens mans draugs.
Atvainojiet.
Pedro, kariete ir gatava. Iesim.
-Veiksmi. -Paldies.
Atvainojiet, kundze.
-Atnes vēl tēju. -Jā.
Gluži kā Nača teica -
vēršastu buljons bija kā silts apskāviens Elenai.
Kurā bija tik daudz sirsnīguma
un mīļuma, ko gadiem nebija jutusi.
Hosē.
Elena juta Titas līdzjūtību caur Hosē Trevinjo skatienu.
Tad apjauta - cik ļoti viņai žēl redzēt viņu šādu.
Elena nespēja to izturēt.
Kas tajā buljonā?
Fina!
Mani grib noindēt.
-Ko tu tur pieliki klāt? -Neko.
-Tita grib mani nogalināt! -Tā nav.
Neļaušu sevi nogalināt, dzirdi?!
Kas lēcies?
Ko tu ieliki buljonā?!
-Neko. -Tu gribi mani noindēt!
-Neviens tevi... -Nepateicīgā!
-Atnes ūdeni. -Tu gaidi manu nāvi, vai ne?
Tu domā, ka es esmu vainīga pie tā, ka neļāvu tev būt ar Muskisu.
Bet Rozauru izvēlējās viņš!
Tu izpostīji to mīlestību, ne es!
-Nomierinies. -Lasieties abas prom!
Manu mīļoto nogalināja. Tu varēji aizbēgt ar savu!
Muļķe!
Dakter.
Viņa grib mani noindēt.
-Saindēja buljonu... -Viņai rādās halucinācijas.
Pagaidi ārā.
Kur manas meitas?
Dakter, viņa saindēja buljonu.
Meita grib mani noindēt.
Garšoja nelāgi.
Elenas kundze...
-Kas notika, Fina? -Es nezinu.
Varbūt pieļāvu kļūdu un to sabojāju.
Nē, Tita.
Gluži pretēji.
Kurp tu, Fina?
Fina!
Uz brīdi likās, ka mūsu attiecības uzlabojas.
Mums jāved tava māte uz slimnīcu.
Zāles ar laiku iedarbosies, bet jābrauc tūlīt pat.
Viss būs labi.
Hesus!
-Hesus! -Fina, es...
Gribu paskaidrot, kāpēc aizgāju.
Bet nepārtrauc mani, vai nespēšu turpināt.
Zini, ko domāju?
Ko?
Bērnam ir ļoti paveicies.
Jo tu būsi viņa māte.
Es cīnīšos, lai kas mainītos.
Tevis un bērna dēļ.
Hertrudisa.
Paturēsim bērnu.
Huan, tu mani pazīsti.
Vienmēr daru, ko vēlos.
Māte netika ar mani galā.
Ja man būs bērns, viss mainīsies.
Nezinu, vai spēšu to pieņemt.
Bet esmu gatava mēģināt, cik manos spēkos.
Tiešām?
-Kas ir? -Atvainojiet, pulkvedi.
-Hertrudisas jaunkundz. -Jā?
Jāju no Pjedrasnegrasas. Jūsu mātei nav labi.
Kāds cenšas mani noindēt.
Neviens mani nenoindēs.
Tita! Tita!
Viņa ir dzīva.
Izdzēra visu vemšanas līdzekli.
Ko darīt?
Diemžēl neko.
Ja ieņemts lielās devās, tas kļūst par indi.
Dienasgrāmatā Tita rakstīja,
ka saikne ar Pedro bija tik spēcīga,
ka juta viņa klātbūtni vēl pirms viņš todien ieradās.
Paldies.
Delfino, aiznes mantas uz istabu.
Paldies.
Bet...
Kā...
Kāpēc mani neuzmeklēji?
Tita...
Ir laiks.
Mammu.
Meitiņ...
Tu esi stāvoklī.
Jā, mammu.
Hertrudisa...
Taupi spēkus, mammu.
-Tu man tā pietrūki. -Tu man arī.
Rozaura...
Tu esi ģimenes galva.
Saglabā mūsu tradīcijas.
Atgriez saimniecības godību.
Jā, mammu.
Es apsolu.
BALSTĪTS UZ
DIVIEM ROMĀNIEM.
NĀKAMAJĀ SĒRIJĀ...
Zinu, ka mīlestība tāpat vien neizzūd.
-Par jums! -Izmantoji Titu, lai savaldzinātu.
Es Titu neizmantoju!
Tu zini, ka mīlam viens otru.
Mums lika arestēt Pedro Muskisu.
-Laidiet mani! -Šoreiz pārliecināšos, ka mirsti.
Tulkoja: Evelīna Ķiršakmene Iyuno