Педро!
Педро, събуди се!
Имам изненада за теб.
Педро е - синът ти. Дошъл е да те види.
Татко,
аз съм.
Въпрос на дни е.
Може да останеш тук колкото е необходимо.
Обещай ми, че ще се опиташ да бъдеш щастлив.
Ще си върна ранчото.
Недей, Педро. - Сан Антонио, Тексас
Едва не те убиха.
Загуби дете.
Върни се при съпругата си.
Обещавам ти, татко.
Дай ми дума, че ще забравиш стореното от чичо ти.
Закълни ми се, Педро.
Ще постъпя както е редно.
Педро!
Но... Благодаря Ти, Боже! Жив си.
КАТО ГОРЕЩА ВОДА ЗА ШОКОЛАД Супа от говежда опашка
Месеците, последвали смъртта на дон Педро,
протекли по много различен начин за всички.
Ще те хвана! Ти гониш! - За Тита
часовете препускали сред смях и игри.
Обзело я непознато за нея досега усещане за покой.
"... смущавали съня му.
Четири пъти улавял в ръце съкровището
и четири пъти то се изплъзвало между пръстите му, станел ли от сън.
И се будел за тъжната си действителност.
Когато вече напълно буден..."
За Педро, от друга страна,
времето течало по-бавно от обичайното.
Без да бърза.
Сякаш нямало къде да отиде.
Що се отнасяло до Хертрудис и дружинката й,
ширещият се в страната хаос
и заплахата, до която довело внезапното бягство на Николас,
ги принудили да прекъснат въоръжената си борба.
Засега
им оставало само да се крият, да си набавят храна и да оцеляват.
В същото време,
след като едва била оцеляла в жестокото нападение над ранчото,
мама Елена се влошавала с всеки изминал ден.
А Фина нямала друг избор,
освен да загърби болката от собствената си трагедия,
за да се грижи за нея.
След като взел решението да се откаже от Тита,
душата на Педро окончателно напуснала тялото му.
Без Тита нищо на този свят нямало смисъл.
От своя страна Росаура
била решена да успее да накара мъжа си най-сетне да я обикне.
Донеси си чиния.
Времето продължило неизменния си ход,
като в някои случаи
лекувало раните, носейки облекчение за болката.
А в други -
оставяйки дълбоки белези.
Напрежението между Хертрудис и Хуан, причинено от постоянното бягство,
се смекчавало, щом намерели сигурно местенце.
А кога ще бъде сватбата, докторе?
Това ще реши Тита, щом се почувства по-добре.
Не бързаме заникъде.
Месеците се нижели неуморно,
а Росаура се опитала да изтрие и последния спомен за Тита.
Били тежки времена
и през онази година зимата ударила по-люта от всякога.
Но не навсякъде.
Изглежда Тита започвала нов живот.
Ала не можела да престане да се пита дали този живот
действително бил неин.
Джон.
Да?
Коя ще е най-подходящата дата за сватбата ни?
Наистина ли?
- Да.
Делфино?
Става дума за майка ви, г-це Тита.
Много благодаря. - Благодаря.
Липсваше ми. - Така се радвам да те видя!
И аз - теб.
Добре ли си?
Да влизаме ли?
Ти влез да я прегледаш. Аз още не съм готова да я видя.
Защо сте тук?
Кой ви повика?
Доня Елена, не ви е добре. Нуждаете се от лекарска грижа.
Как смеете да влизате в дома ми?
И с какво право отведохте дъщеря ми?
Много ви моля.
Тита беше напълно обезводнена, на ръба на смъртта.
Изобщо не биваше да бъде там.
Тита е душевно и умствено болна.
Вие нищо не разбирате.
И откога е позволено един лекар да отвежда младо момиче в дома си?
Тита е отседнала при мен като моя пациентка.
А сега, много ви моля, позволете да ви прегледам.
Защото аз съм й майка и не съм давала позволението си.
Щом стана от това легло, ще я върна там, откъдето я взехте.
А на вас ще държа сметка.
Дайте ми ръката си, ако обичате.
Значи е оплела и вас в мрежите си.
Бъдете внимателен, докторе.
Животът ви с Тита може да се превърне в изпитание.
Знаете как свърши Педро Мускис.
Да, много е жалко какво сполетя това момче.
Тя никога няма да спре да го обича.
Не ме докосвайте! - Трябва да прегледам краката ви.
Днес са подути. Нищо им няма.
Преживяла съм три раждания без ничия помощ, нищо ми няма.
Доня Елена,
можете ли да движите краката си?
Привет.
Занеси ги в кухнята.
Хей, Криспин! - Какво има?
Виждал ли си Хуан?
Цяла сутрин виси навън като прани гащи.
Как си?
Изморен от бягане.
От криене.
Сигурна съм, че скоро ще пристигнат нареждания.
Трябва да бъдем търпеливи.
Вече дори не знам за какво се борим.
Толкова хора умряха напразно.
Всичко ще продължи постарому като при Порфирио.
Ще се върнем там, откъдето тръгнахме.
Но хората още не са удовлетворени.
Навсякъде вилнеят глад и беднотия.
Трябва да се реорганизираме и отново да започнем борбата.
Ще видиш.
И за да стане още по-зле, онзи проклет Мускис
пусна всичките си лакеи по петите ни.
Ако ни спипат така без амуниции,
без провизии, няма да се измъкнем.
Вече ми тежат достатъчно мъртъвци. - Те тежат на всички ни!
Защо поемаш цялата вина?
Лесно ти е да говориш така.
Пак старата песен, Хуан!
Знам, че беше грешка, да пусна Педро, но не можех да го задържа.
Особено като е от твоите хора, а? - От моите хора ли?
Щом Педро е от моите, тогава предателят Николас е от твоите,
или как точно да разбирам? - Може да се борим за едно и също,
но не сме еднакви, Хертрудис.
Не се заблуждавай.
Това, че съм родена в имение, не ме превръща в една от тях, и го знаеш.
Не може да ме гледаш отгоре, защото не съм родена в сламена колиба.
Хей, предизвиквам ви да стигнете до другата страна на царевичната нива.
Тита!
Трябва да дойдеш.
Изглежда много зле. - Дадох й успокоително.
Няма да се събуди.
Гръбначният стълб на майка ти е дислоциран.
Боя се, че нервите са увредени.
Тита, тя няма да проходи отново.
Освен това има инфекция, най-вероятно в бъбреците.
Как можем да й помогнем?
Ами за момента можем само да идем до Игъл Пас за малко морфин.
С него мога да притъпя болката.
А ако й помогнем да укрепне, може да я заведем в болница,
за да се види състоянието на бъбреците.
Аз ще се грижа за нея. - Тита, не е нужно.
Фина може да я храни.
И може да й дава лекарствата, които ще й изпиша.
Тя ми е майка и се нуждае от мен.
Аз ще се грижа за нея.
Ще се върна възможно най-скоро.
Хайде, дий! Дий!
Делфино, трябва да уведомим Росаура.
А знаем ли къде е Хертрудис? - Да, аз ще се погрижа.
Благодаря ви. - Госпожице, простете.
Не намерих възможност да разговарям с вас.
Не исках да ви водя на онова място. Беше заповед на доня Елена.
Винаги съм го знаела, Делфино. Не се тревожи.
И още нещо. Господин... - Ако е свързано с миналото,
няма нужда да казвате нищо.
Както кажете. - Благодаря.
Какво ти е, Фина? Ти никога не си толкова умислена.
Сигурно е заради всичките грижи.
Не ми беше никак лесно. - Е, вече съм тук, за да ти помагам.
Но отново ще си тръгнеш, нали така?
А защо не дойдеш с нас в Игъл Пас?
Ох, Тита!
Знаеш как стоят нещата в ранчото.
Някой трябва да се грижи за доня Елена.
Тук всичко е много сложно.
Хайде де, какво ти е, Фина?
Нищо.
Да идем на обичайното място, ела. - Не!
Тита, почакай, месото там е ужасно. - Винаги е било най-доброто. Идвай.
Благодаря, всичко добро.
Привет и добро утро! - Госпожице, добро да е.
Какво предлагате?
Такова... Ами от всичко. Какво търсите?
Дайте ми от това, ако обичате. - От говеждата опашка.
Колко струва? - Десет песо.
Но знаете, че ви правя намаление. - Заповядайте.
Много благодаря. - Аз благодаря.
Почакай!
От любимите ти.
Какво беше това? - Кое какво беше?
Как кое? Това. - Момици.
Не се прави на ударена, Фина. Видях как момчето не сваляше очи от теб.
Какво има между вас?
Предложи ми брак. Но му отказах.
Фина! И защо не си ми разказала за това?
Ами защото точно в момента има по-важни неща, Тита.
А защо си му отказала?
Изглежда влюбен до уши в теб. А ти цялата се изчерви.
Трябва да е от жегата. Гледай, зеленчуци!
Влизай, дъще.
От планината ли идваш? - Как познахте?
От това, че миришеш на "уисаче" и на влажна почва.
С какво мога да ти помогна?
В кой месец си?
Ако трябва да съм честна, не мога да ви кажа.
Дойдох да науча дали още има време да му попреча да се роди.
Онова момче да не ти е направило нещо?
Не. Той нищо не ми е направил.
Но някой друг е?
Работата е, че когато нахлуха, за да оберат ранчото...
Те ме сграбчиха.
И макар че доня Елена се опита да ме защити,
я удариха.
Завлякоха ме
и ми се изредиха един по един.
Но добре ли си?
Джон може да те прегледа.
Тялото ми отдавна заздравя.
Иисус ме обичаше.
А сега просто...
Ако някой наистина те обича,
ще те приеме и с рани и белези.
Ще се възползвам от слънцето, за да изсуша прането, извини ме.
Къде беше?
Пратих Криспин да те търси. - Ходих да пера.
А исках и да се изкъпя.
А дрехите? - Прострях ги.
Откога трябва да давам отчет за това къде съм била и какво съм правила?
Откакто се държиш толкова потайно.
Ще ходиш да переш и ще ми се връщаш без прането?
По-добре ми кажи какви ги забъркваш.
Минаха вече седмици.
Откакто не ми позволяваш и да те докосна.
Работата е, че...
Ами тревожи ме липсата на храна, Хуан.
Точно както всички. Ще сгрея вода за кафе.
Фина!
Какво търсиш тук, Тита де ла Гарса?
Да не би да си имала безочието да дойдеш тук с лекаря?
Нека ви помогна. - Къде е Фина?
Няма я, но аз ще ви вдигна...
Не ме пипай! - Не ви питам.
Какво?
Какво означава това?
Ще се омъжа за Джон. - Не може да се омъжваш.
И съм ти го казвала! Върнала си се само за да ми го навреш в носа.
Благодарете се, че съм тук въпреки всичко.
"Въпреки всичко" ли? Ти докара злополучието в този дом.
Няма да ти простя, че ме обвини за смъртта на собствения ми внук.
Да оставим това в миналото. - Възползва се от най-тежкия ми миг!
Ти си двуличница!
Не заслужавам подобно отношение. - Махай се оттук!
Неблагодарница такава, махай се оттук!
Ще замина и повече няма да ме видите. Ще се омъжа.
Само през трупа ми!
Вие ме захвърлихте, така че ще правя каквото пожелая.
Аз няма да свърша сама и жлъчна като вас.
Сега пък какво ти е?
Вече дотегна ли ти от мен?
Да не си си намерила някой земевладелец?
Някой от по-висока класа, нали? - Нищо не разбираш, Хуан.
Заспивай вече.
Как очакваш да разбирам, като не ми казваш нищо?
Изплюй камъчето.
Да оставим гатанките.
Ходих да видя акушерка.
Това пък защо?
Защото съм бременна, Хуан.
Моля?
И не знам дали искам да го родя.
Не мисля, че съм родена да бъда чиято и да било майка.
Махайте се оттук. Просто се махайте.
Тези нещастници ме пречупиха.
И все пак сте се опитали да защитите Фина, когато са я нападнали.
Но не послужи за нищо.
Въпреки това я изнасилиха.
Животни.
Де са е бях родила мъж.
Мъжете правят каквото си искат, когато поискат.
На тях всичко е разрешено.
Пречупиха ме на две, Тита.
Вие сте силна, мамичко, винаги сте били силна.
Дай ми чашка пасифлора.
Добро утро, госпожо. - Добро утро.
И докога мислиш да обикаляш с тази физиономия?
Не си единствената жена, сполетявана от нещо такова.
Да, госпожо.
Къде е Тита?
Кажи й да дойде.
Искам отново да поемеш кухнята.
Приготви ми нещо вкусно.
Това момиче не умее да готви. - Разбира се, мамичко.
Какво висиш там? Бягай да готвиш!
Бил само малък жест на признание от страна на мама Елена.
Но за Тита
означавал целия свят.
Затова усетила порив да сготви нещо специално за майка си.
Нуждаела се от рецепта, в която да вложи част от тази обич,
от това дълбоко съчувствие, което изпитвала към нея.
Хубавата супа, Тита, е като силна прегръдка.
Като топли обятия,
когато се събудиш от някой кошмар сутрин.
Тя е като да се връщаш у дома - нашето сигурно място.
Приготвях ти тази супа, когато беше болна
или когато се чувстваше тъжна.
Супата лекува.
За да се приготви тази супа,
са необходими две говежди опашки, глава лук,
две скилидки чесън, зрели домати и млечна царевица.
След като се накълцат на дребно, лукът и чесънът
се слагат да се запържат заедно с нарязаните опашки.
Нарязаните опашки се слагат да врят в точното количество вода.
Ако прекалим с нея,, супата ще стане водниста.
А една заслужаваща уважение супа трябва да остане плътна.
Веднага щом водата заври, се добавят зеленчуците.
Супа от говежда опашка
Сан Антонио Тексас
Ето го.
Указ за помилване, подписан лично от президента на Мексико.
Съединени мексикански щати - Билетът ти за връщане.
В твоята страна парите вършат чудеса.
Свалихме една диктатура, а сега се връщаме там, откъдето тръгнахме.
Хората още живеят в ужасни условия, нищо не се промени.
Педро, дори с подписано помилване, федералните ще те имат за бунтовник.
Сигурен ли си, че искаш да се върнеш в Пиедрас Неграс?
Ще си върна ранчото.
А чичо трябва да плати за всичко, което е сторил.
Чичо ти...
Аз смятам, че чичо ти е замесен в незаконни сделки.
Откакто е на тази позиция,
всички имения в близост до ранчото на баща ти са били нападнати
от привърженици на Виля.
А веднъж щом бъдат нападнати, ги изоставят.
И после от страх собствениците им ги продават на ниска цена.
А кой ги купува?
Обещах на баща ти, че няма да се замесваш.
Но знам, че това няма да те спре.
Ако се случи да се нуждаеш от съдействие
на човек от правителството,
не се колебай да се обърнеш към генерал Варгас в Монклова.
Стар приятел е.
Простете. Педро, колата е готова.
Да тръгваме.
Желая ти късмет. - Благодаря.
Ако позволите, госпожо. Така...
Донеси ми още чай. - Веднага.
Точно както казала Нача,
супата от говежда опашка била като завладяваща прегръдка за мама Елена.
Една тъй изпълнена с нежност прегръдка,
каквато не била изпитвала от много години.
Хосе.
Мама Елена можела да усети цялото съчувствие на Тита
в погледа на Хосе Тревиньо.
Тогава си представила съжалението, което би изпитал, ако я видел така.
А това било нещо, което мама Елена не могла да понесе.
Какво сте сложили в тази супа?
Фина!
Искате...
Искате да ме отровите.
Какво сте сложили в супата? - Нищо.
Тита иска да ме убие! - Не, госпожо, никой не иска да...
Няма да позволя да ме убиете, чуваш ли?
Какво е станало?
Какво си сложила в супата, Тита?
Нищо, мамичко. - Искаш да ме отровиш.
Никой не иска да ви отрови.
Неблагодарница! - Донеси...
Няма да се спреш, докато не ме видиш в гроба, нали?
Мислиш, че аз съм виновна за това, че не си с Педро Мускис!
Но той беше онзи, който предпочете Росаура!
Ти разби онази любов, не аз!
Не е важно, мамичко, успокойте се. - Защо не избягахте заедно?
Моят любим го убиха, а ти можеше да избягаш с него,
глупачке!
Докторе,
тя иска да ме отрови.
Сложила е нещо в супата. - Инфекцията я кара да бълнува.
Почакай ме отвън.
Къде са дъщерите ми?
Повярвайте ми, докторе, сложила е нещо в супата ми.
Дъщеря ми иска да ме отрови! И вкусът й беше такъв един странен.
Доня Елена... - Повярвайте ми!
Какво ли е станало, Фина? - Не знам.
Може пък да съм сбъркала някъде и да има лош вкус.
Не, Тита.
Точно обратното.
Къде отиваш, Фина? Фина!
За момент си помислих, че нещата между нас ще се изгладят.
Тита, трябва да заведем майка ти в болница.
Хубаво е да почакаме да подействат лекарствата,
но трябва да иде възможно най-скоро.
Спокойно.
Хесус!
Хесус... - Фина, аз такова...
Искам да ти кажа защо си тръгнах.
Но не ме прекъсвай, защото ако спра, може и да не успея да продължа.
Знаеш ли какво мисля?
Какво?
Че това хлапе има щур късмет.
Щом ти ще си му майка.
А аз ще се боря, за да променя нещата.
За теб и за детето.
Хертрудис,
нека това дете ни се роди.
Хуан, познаваш ме добре.
Винаги правя каквото искам.
Дори майка ми не можа да излезе на глава с мен.
И знам, че ако родя това дете, всичко ще се промени.
И право да си кажа, не знам дали ще се справя.
Но съм готова да се опитам с цялото си същество.
Значи е решено.
Какво има? - Простете, полковник.
Г-це Хертрудис. - Да?
Идвам от Пиедрас Неграс. Майка ви се нуждае от вас.
Да ме отровят щели.
Мен никой не може да ме отрови.
Тита! Тита!
Жива е.
Изпила е всичкото лекарство за повръщане.
Какво да правим?
За съжаление, нищо.
Във високи дози този медикамент наистина е отрова.
В дневника си Тита пише,
че връзката й с Педро била толкова силна,
че онзи ден усетила присъствието му много преди да пристигне.
Благодаря.
Делфино, занесете всичките ни неща в стаята ми.
Благодаря. - Да, госпожо.
Но...
Как...
Защо не ме потърси?
Тита.
Време е.
Мамичко.
Дъще.
Ти си бременна.
Да, мамичко.
Хертрудис...
Не се напрягайте, мамичко.
Толкова ми липсваше. - И вие на мен.
Росаура,
ти си главата на семейството.
Пази традициите ни.
Върни великолепието на "Лас Паломас".
Да, мамичко. Обещавам ти.
В следващия епизод...
И знам, че чувствата към някого не се изпаряват яко дим.
За ваше здраве!
Възползвали сте се от Тита.
Не съм се възползвал от Тита! - Но знаете, че с нея се обичаме!
Наредено ми е да арестувам гражданина Педро Мускис.
Пуснете ме!
Този път ще се погрижа да умреш завинаги.
Превод АЛЕКСАНДРИНА ГЮНДОАН
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО