-Vad gör du? -Fattiga riddare. Vill du ha?
-Vad är det som händer? -Jag är död.
Den här sortens drömmar fyller flera sidor i min gammelmoster Titas dagbok.
Inte ens i sina drömmar lyckades hon undfly sin sorgliga verklighet.
Robertitos död-
-det djupa hatet som fick hennes mor att låsa in henne på det där stället-
-och nyheten om Pedros avrättning-
-kom att tysta hennes röst.
Det sägs att Tita grät så mycket att tårarna tog slut.
Då fortsatte hon att gråta tills hon torkade ut inombords.
Det var precis då, om det nu var en slump eller ej-
-som Piedras Negras drabbades av den värsta torkan någonsin.
Tita visste inte att några kilometer från hennes fängelse-
-hade det skett ett mirakel.
Vissa säger att kulan gick in mellan lungorna, men missade hjärtat.
Andra försäkrar att soldatens gevär klickade-
-och att bara fragment av kulan träffade hans bröst.
Själv tror jag att det var ödet som ingrep-
-för att Pedro Músquiz inte skulle dö långt ifrån Tita.
GODSET LAS PALOMAS
-Kan du adressen? -Ja.
Skynda dig, då! Låt inget uppehålla dig!
Om señora Elena får veta det, dödar hon oss.
Det gäller Tita de la Garza.
-Vad har hänt? -Hon behöver hjälp.
Ett ögonblick.
-Doktorn, hur kan vi hjälpa er? -God morgon, abbedissan.
Jag ska besöka Tita de la Garza.
-Tita? -Ja.
Jag känner hennes familj. Doña Elena bad mig besöka henne.
Hon är mycket upptagen. Hon vill bara veta att Tita har det bra.
Kan ni visa mig var hon är?
Flickan har inte velat äta, så det är nog bra om hon får träffa en läkare.
Tita.
-Gode Gud. -Vi vet inte vad vi ska göra.
Hon öppnar inte ens munnen för att äta.
Och doña Elena har inte skickat några pengar, så vi vet inte vad vi ska göra.
Hon är fullständigt uttorkad.
Vad gör ni? Vi behöver hennes mors godkännande.
Tror ni verkligen att hon kan vänta?
-Ni har inte rätt att ta henne med er. -Om Tita dör är ni den enda skyldiga.
-Vill ni bära den bördan? -Jag ska berätta för doña Elena!
Där är han. Längst in.
Pedro.
Grace. Grace!
-Doktorn? -Hämta dropp, tack.
Pappa, vem är hon?
Hon heter Tita.
-Kommer hon att bli bra? -Ja då.
-Doktorn. -Tack.
-Önskas något mer? -Nej, tack.
Kom.
REBELLERNAS LÄGER CAÑON DE SANTA ELENA
Pedro?
-Gertrudis? -God morgon.
-Var är jag? -Du är hos oss, Pedro.
-Du har varit här i flera dagar. -Dagar?
Vi började tro att du inte skulle vakna. Du hade tur, Pedro. Du lever.
Du har inte släppt taget om det där bandet sen vi hittade dig.
Tita. Jag måste... Jag måste hämta Tita.
Gertrudis...
Snälla, ta mig till henne.
Vi kan inte åka till Las Palomas, Pedro. Inte längre.
Din farbror har utsetts till general eller nåt. Nu äger han din fars gods.
Det är soldater överallt, så vi fick lämna lägret.
Och pappa?
-Mår han bra? -Jag vet inte.
Försök äta. Annars slipper ni inte ifrån droppet.
Jag vet att ni hör mig.
Det är ingen fara här. Ni är säker hos mig och Grace.
Tack.
Jag ska aldrig låta dem göra er illa igen. Det lovar jag er.
-Hur känner du dig? -Bättre.
-Vad är det? -Jag är ett dumhuvud.
Jag blev nästan dödad, och varför?
Jag kunde inte ens försvara pappas gods.
Jag svek er.
-Du gjorde vad du kunde. -Nej.
Jag har begått misstag efter misstag. Jag har varit självisk.
Jag har gjort alla illa.
Jag får aldrig se min son igen.
Snälla. Hjälp mig att få tillbaka Tita.
Ser man på. Du har ju fler liv än en katt!
-Ja. -Ett litet glas pulque, eller?
I denna tid av kaos och förvirring-
-ber vi för alla som fortsätter att kämpa-
-för att återställa freden här i Piedras Negras.
Vi ber även för ägarna till godsen-
-som har anfallits av rebeller-
-skurkar som utnyttjar oroligheterna i landet-
-för att plundra och sprida panik.
Det är mörka tider. Men vi sätter fortfarande vår tillit till Gud fader.
Vi litar även på vår armé-
-som leds av general Felipe Múzquiz, som är närvarande.
Må Hans ljus omfatta allting-
-så att freden återvänder till vårt älskade samhälle.
Vi reser oss upp.
När kommer allt att bli som vanligt?
Utan Madero vid makten trodde vi att Villas rebeller skulle retirera.
Men det är bara några få kvar som gömmer sig i bergen.
I bergen och här. De anfaller gods och stäl boskap.
Inom några dagar kommer de skurkarna att falla.
General Múzquiz, får jag tala med er?
Jag har sagt klart och tydligt att vi inte har något att prata om.
Vill ni hellre att jag skriker?
Jag tror inte att ni kan påkalla uppmärksamheten mer än ni redan gjort.
Er familj har väckt uppståndelse i Piedras Negras.
Vad vill ni?
Jag behöver ett specialtillstånd för min dotter Rosaura.
-Jag behöver henne på gården. -En vapensmugglares änka?
Hon har inte gjort någonting.
Om er dotter kommer tillbaka blir jag dessvärre nödgad att gripa henne.
Det var jag som överlämnade er brorson.
I gengäld lät jag er andra dotter, rebellen, leva. Vi är kvitt.
-Om ni ursäktar. -Vänta.
Jag erbjuder er en del av min mark till ett mycket bra pris.
Jag skulle inte tacka ja ens om ni skänkte bort den.
Det skulle kosta mycket pengar att göra den bördig.
-Den marken är torrare än ni. -Ni är ett odjur.
Glöm inte att ni är en kvinna, och att ni är ensam.
Om jag ville, skulle jag kunna ta ifrån er all er mark. Förstått?
-Felipe. -Ja, älskling.
Heliga Maria, Guds moder, be för oss syndare nu och i vår dödsstund, amen.
Hell dig, Maria, full av nåd, Herren är med dig.
Välsignad är du bland kvinnor, och välsignad är din livsfrukt, Jesus.
Heliga Maria, Guds moder, be för oss syndare nu och i vår dödsstund, amen.
Den är inte er, Nicolás.
Jag tittar bara.
Jaha.
Varför är Nicolás kvar här? Vi skulle ju hålla honom på avstånd.
-Vi behöver män. -Han är inte pålitlig.
Om han vore en förrädare skulle han redan ha avslöjat oss.
Och Múzquiz bakhåll? Tror du att det var en slump?
-Vi har redan pratat om det, Gertrudis. -Utan framgång.
Jag vet att du inte vill prata om det, men det hjälper inte att tiga.
-Pedro får inte åka till Las Palomas. -Varför inte?
Då är vi alla i fara. De kan följa efter honom.
-Hur länge ska vi gömma oss, då? -Jag vet inte. Tills vi får order.
Vi måste fortsätta. Folk väntar och vi har nästan slut på förnödenheter.
Säg till när du har slutat klaga.
Vi delar ut det som finns kvar av bönorna och majsen.
Köttet lägger vi in.
Åtminstone tills hönsen börjar värpa regelbundet.
Det finns inte mycket hönsfoder kvar. Ska vi spara på det?
Ge dem det. Vi behöver ägg.
Vattnet sinar i brunnen. Det räcker inte veckan ut.
Ingen får bada. Det är inte regnsäsong än.
Kom ihåg, Gud prövar oss, men krossar oss inte.
Vi tar oss igenom det här.
Jag har bett om ett lån, och snart får jag det, men jag behöver er hjälp.
Förstått?
Se inte så dystra ut. Vi klarar oss.
-Stäng portarna. -Ja, doña Elena.
Sätt fart.
Vad står det?
MIN DOTTER, DET BLIR FARLIGARE FÖR VAR DAG.
DU ÄR INTE SÄKER PÅ LAS PALOMAS.
STANNA DÄR DU ÄR TILLS VIDARE. GUD VÄLSIGNE DIG.
Jag kan inte återvända.
Det är för farligt där.
Vad händer då?
Vem ska ta hand om dig?
Låt henne få utlopp för det.
Hon behöver en grav för att sörja sin man.
Jag hoppas att hon kan återvända till Piedras Negras snart.
Jag också.
Den här vägen.
Slå er ner i stolen.
Jag tog med er hit för att jag vill berätta någonting.
För längesen-
-upptäckte en alkemist det första grundämnet.
Fosfor.
Han insåg att det förbrändes om det blandades med syre.
Det här är rent syre.
Jag fick fram det genom att bryta ner väteperoxid.
För att få fosfor att antändas behövs en detonator.
Det är enda sättet att få fram dess ljus och värme.
Min mormor, från kickapoofolket, sa att våra själar fungerar på samma sätt.
Föreställ er att det inom oss finns en liten tändsticksask.
Men i vårt fall är syret vår älskades andedräkt.
Detonatorn är dess närvaro, dess värme.
Det är det vi behöver för att tända elden.
Det är viktigt att hitta rätt grundämnen för att tända vår inre eld-
-för att kunna leva ett meningsfullt liv.
Annars kanske tändstickorna blir våta och då går de aldrig mer att tända.
Det kommer stunder i livet då vi måste hitta en ny detonator.
Det är bara så vi kan tända elden och undvika att tändstickorna slocknar.
Jag vet att ni har varit med om mycket.
Men min mormor sa att om vi tar en tändsticka-
-och skriver det som smärtar oss, kan smärtan lindras.
Ska vi börja med att lista ut varför ni inte talar?
Se här. Skulle ni vilja försöka skriva det på det här pappret?
Är du klar? Ta hand om min syster.
Tror du att hon tar tillbaka mig?
Det hoppas jag.
JAG TALAR INTE FÖR ATT JAG INTE VILL.
Brown såg den rebelliska handlingen-
-som ett första steg på Titas långa väg mot friheten.
Så han vågade föreställa sig att han kanske kunde bli detonatorn i Titas liv.
Så där. Smaklig måltid, Alex.
-Vad är det här? -Mat, Alex. God mat.
-Det är rostbiff. Det älskar du. -Inte nu längre.
-Det är det som finns. -Ät, Alex. Det är utsökt.
Men det ser äckligt ut.
-Jag tänker inte äta det. -Då är du färdig. Gå till ditt rum.
Doktorn. Det går snart över.
Får jag smaka?
Tita hade aldrig kunnat uthärda att någon gick hungrig.
Du hjälpte honom och han tog din märr! Om de tar honom åker vi fast allihop!
-Jag kunde inte hindra honom, Juan. -Är det Pedro som ger order här?
-Sen när är du emot mig? -Jag är inte emot dig, Juan!
Men spriten urholkar skallen på dig!
Juan! Det är Nicolás!
Han tog din häst och ditt gevär och försvann!
-Jag sa ju att vi hade en förrädare! -Vi måste härifrån så snart som möjligt.
Den förbannade luspudeln!
Packa ihop! Vi ska ge oss av! Fort! Hämta hästarna!
Snabba på! Ta med allt!
God kväll.
Ursäkta min framfusighet, men jag mindes att ni tycker om att laga mat.
Det är viktigt att ni aktiverar er för att bli frisk.
Jag tänkte att ni kanske är stark nog att försöka.
Köket står till ert förfogande.
När ni vill.
Detonatorn.
Du är sorgsen, flicka.
Det är inte konstigt. Du har förlorat mycket.
Du behöver inte laga mat om ditt hjärta inte vill.
Kom ihåg att lyckan kommer inifrån.
Låt inte din lycka hänga på någon annan.
Doktorn! Vi har nog med ved. Vad gör ni?
Jag ska se om jag minns hur man bygger. - Alex, kan du hjälpa mig?
-Ja! -Försiktigt, Alex!
Vi ska göra en överraskning åt Tita. Här. Försiktigt.
-Hur många? -Två.
Generalen!
Här har legat ett läger, men ingen är kvar.
De måste ha gett sig av för några dagar sen.
Sök överallt efter förrädaren. Kom inte tillbaka utan honom.
Den här gången ska jag själv hänga honom från ett träd.
-Nu ger vi oss av! -Låt honom gå.
Jag må vara lösmynt, men jag är ingen lögnare.
Jag sa ju att er brorson var vid liv.
Jag vill inte ha era pengar, generalen.
Jag skulle vilja ansluta mig till er köttätartrupp.
Någon sådan finns inte. Det är bara prat.
Naturligtvis.
De är bara rebeller som plundrar gårdar.
Det vet ni inget om, eller hur?
Tack.
Det gör mig så glad att höra er röst.
-Amarantblommorna är fantastiska. -Ja, de är väldigt fina.
Skär av dem om ni vill.
Vet ni att huicholfolket kallar dem wa'vi?
De är heliga för dem, för de står emot torkan.
Det latinska namnet kommer från grekiskans amarantos-
-som betyder "blomma som inte vissnar".
-Alegrías. -Ja, man kan baka alegrías på dem.
Får jag använda ert kök?
-Det är ert. -Tack.
För att baka alegrías måste man först torka kolvarna-
-för att få ut amarantfröna.
Sen lägger man russin, nötter, pumpakärnor och jordnötter i en gryta-
-och rostar dem på mycket låg värme.
I en annan kastrull smälter man en rejäl mängd råsocker.
Sen tillsätter man honung och några droppar citron.
Därefter blandar man ihop allt tillsammans med amaranten.
Man rör om ordentligt och fyller formarna.
När Tita kände sötman från råsockret och honungen på sina läppar-
-kände hon en värme omsluta hjärtat. En lättnad. En smekning.
Kanske ett tecken på att hennes öde-
-för första gången kunde ligga i hennes egna händer.
ALEGRÍAS MED AMARANT
God natt, min pojke.
Hon hette Emma.
Hon dog när Alex föddes.
Moderkakan fastnade i livmodern och jag kunde inte rädda henne.
Hon var en storartad kvinna.
För varje botad patient känner jag att jag får tillbaka lite av det förlorade.
Jag måste erkänna-
-att när ni kom hit var jag rädd att jag skulle förlora er också.
Tita, jag vet vad ni kände för Pedro Múzquiz.
Och jag vet att ni sörjer.
Men tro mig...
All smärta, hur stor den än är, går över.
Livet är generöst.
Det ger oss ständigt möjligheter till lycka.
God natt.
Delfino.
Ni blev ju avrättad.
Om någon får veta att jag lever dödar de mig på riktigt.
Jag ska hämta Tita.
Hon är inte kvar här.
-God eftermiddag. -Välkommen.
Tack.
Välkommen tillbaka, Rosaura. Era besök gör min vän gott.
-Kom in. -Tack.
Hur mår don Pedro?
Den här förbannade sjukdomen.
Det sägs att den bara drabbar bönder.
Och se på mig. Här ligger jag och dör som en bonde.
Tyfus gör ingen åtskillnad.
Och du?
Hur mår du?
Det smärtar mig att se dig så här.
Det är hög tid att du går vidare i livet.
Nej, jag glömmer aldrig Pedro.
Jag kommer att sörja hela livet. Precis som min mor gjorde.
Förlåt mig. Jag ville inte göra er ledsen.
Dina... Dina besök får mig att må bättre.
Rosaura, du är så ung.
Gå vidare.
Jag vet att ni bara vill mitt bästa.
Men jag vet inte hur.
God eftermiddag.
-Tycker ni om det? -Förtjusande.
Alex kommer att bli så glad.
Jag har så mycket att tacka er för.
Det är jag som ska tacka för allt ni har gjort för mig, doktorn.
Vad säger ni om att dua varandra?
John.
Ja.
Jag har funderat...
Jag vill inte resa tillbaka till Las Palomas.
Här känner jag mig lycklig.
Och fri.
Kanske var det den lyckan som Tita överförde till sina alegrías-
-som fick dr Brown att agera den dagen.
Nu var han säker på att han kunde bli detonatorn som Tita behövde.
Stanna så länge du vill.
Tack.
Han kände sig redo att älska igen.
-Tita, får jag tala med dig? -Ja.
Kom.
Jag vill inte genera dig-
-men det är något jag har velat säga dig länge.
Det är lustigt.
När du kom hit var det meningen att jag skulle ta hand om dig.
Men det var du som förde mig tillbaka till livet.
Jag är beredd att möta din mor och ta alla konsekvenser det kan orsaka-
-för jag vet att du förtjänar att bli lycklig.
Jag tror att jag kan ge dig den lyckan.
Tita...
Skulle du vilja gifta dig med mig?
Den eftermiddagen fick all omtanke och ömhet, som hon aldrig tidigare haft-
-Tita att fatta ett beslut.
Ja.
-Ja? -Ja.
Ja. Ja...
-Vi vill träffa er husmor! -Släpp mig!
Öppna! Doña Elena! Öppna!
Vem vill bli dödad?
-Gå härifrån, Nicolás! -Nej. Först ska jag ta betalt.
Ingen kommer in på gården!
Jag har försvarat det här huset med mer mod än du någonsin kommer att ha.
Lugna er nu.
Señora!
Rör inte flickan!
-Ta henne! -Släpp henne!
Låt henne gå, era odjur!
Få se om ni kan den här. Jag är lång som en väg.
Jag går igenom fält och kvarnar. Jag är varken man eller kvinna.
-Har det fötter? -Nej, men det kan springa.
-Är det en ström? -Nästan.
-En flod? -Bravo, Alex!
-Jag visste det! Jag vann! -Jag visste att du skulle gissa rätt.
-Det var jättegoda alegrías. -De är utsökta, Tita. Tack!
-Tack för det här. -Mer te?
Jag är nöjd, tack.
Nu får du säga adjö, Alex. Det är läggdags.
-Får jag ta en sista? -De ska ju räcka till alla.
Det finns fler i köket. Gå och hämta. Men först ska jag kittla dig!
-Hjälp! Grace! -Jag kommer!
Det är sent.
Du får inte bli kall.
Pappa! Varför måste jag gå och lägga mig?
Du måste sova, för du är liten. Vi leker mer imorgon.
-Lovar du? -Jag lovar.
Jag går och lägger mig, men bara om du följer med.
Ja, då går vi väl, då.
-Mår du bra? -Ja, allt är bra.
-Ska jag bära dig eller ska du gå? -Bär mig.
Jag kommer strax.
-Pappa, jag har en gåta. -Låt höra.
-Den går genom kvarnarna... -Nej, det är inte rätt.
Jag börjar om. Den går genom fält...
Det sägs att Pedro inte klarade av att se Tita i någon annans armar.
Att hans hjärta brast den kvällen-
-och all kärlek han en gång hade känt för henne blev till svartsjuka och agg.
Men jag vet att inget av det är sant. Det var den kvällen han insåg-
-att hans närvaro bara skulle orsaka Tita mer lidande.
I den stunden, med brustet hjärta-
-fattade Pedro det svåra beslutet att offra sin kärlek-
-och låta Tita vara lycklig.
Iväg!
Sätt fart!
Iväg!
-Delfino? -Det är er mamma, señorita Tita.
I NÄSTA AVSNITT
Ett benådande undertecknat av självaste presidenten.
-Vad gör du här, Tita de la Garza? -Jag hjälper er.
-Var är Fina? -Rör mig inte!
Akta er, doktorn. Tita kan göra ert liv till en pina.
Hon kommer aldrig att sluta älska honom.
Text: Åsa Tålig Iyuno