- Ce pregăteşti? - Friganele dulci. Vrei?
Ce se întâmplă?
Sunt mort.
Vise ca acesta umplu multe pagini din jurnalul stră-strămătuşii Tita.
Nici măcar în vis nu avea voie să evadeze din trista sa realitate.
Moartea lui Robertito,
ura profundă care a făcut-o pe mama ei s-o încuie în locul acela
şi recenta veste a executării lui Pedro
au sfârşit prin a-i lua vocea.
Se spune că Tita a plâns atât de mult,
încât a rămas fără lacrimi.
Aşa că a continuat să plângă
până a secat pe dinăuntru.
În zilele acelea, coincidenţă sau nu,
Piedras Negras a suferit cea mai cruntă secetă din istorie.
Însă Tita nu ştia că, la câţiva kilometri de închisoarea ei,
se petrecuse un miracol.
Unii spun că glontele a trecut printre plămâni, ratând inima.
Alţii susţin că puşca soldatului se blocase
şi că la pieptul lui Pedro ajunseseră doar fragmente de glonte.
Eu, una, tot cred că a fost mâna destinului,
pentru ca Pedro Muzquiz să nu moară departe de Tita.
CA APA PENTRU CIOCOLATĂ
FERMA LAS PALOMAS
- Ai reţinut bine adresa? - Da.
- Atunci grăbeşte-te! - Vino...
Să nu te opreşti pe drum! Dacă află doamna Elena, ne omoară!
Eagle Pass TEXAS
- E vorba de Tita De la Garza. - Ce s-a întâmplat?
Are nevoie de ajutor.
Aşteaptă-mă o clipă.
Doctore,
cu ce-ţi putem fi de folos?
Cu nimic. Bună ziua.
Am venit s-o văd pe Tita De la Garza.
- Pe Tita? - Da.
Sunt un prieten de familie. Doamna Elena m-a rugat s-o vizitez.
E o femeie foarte ocupată.
Vrea să se asigure că Tita e bine.
Mă puteţi duce la ea?
Copila nu mănâncă. Presupun că n-ar strica s-o vadă un doctor.
Tita...
- Dumnezeule! - Nu ştim ce să ne facem cu ea.
Nu deschide gura nici măcar ca să mănânce.
Şi doamna Elena nu ne-a trimis niciun bănuţ,
aşa că, sincer, nu ştim ce să facem.
E total deshidratată.
Ce faceţi? Aveţi nevoie de consimţământul mamei ei.
Vi se pare că femeia asta mai poate să aştepte?
Nu aveţi dreptul s-o duceţi nicăieri!
Dacă Tita moare, sunteţi singura răspunzătoare.
Vreţi să vă asumaţi răspunderea asta?
Fiţi sigur că o s-o înştiinţez pe doamna Elena!
E aici. În spate.
Pedro...
Grace!
Adu-mi un ser, te rog.
Tată...
Cine e ea?
O cheamă Tita.
- O să se facă bine? - Da.
- Domnule doctor... - Mulţumesc.
- Vă mai aduc ceva? - Nu. Mulţumesc.
TABĂRA REBELILOR CANIONUL SANTA ELENA
Pedro?
Gertrudis?
Bună...
- Unde sunt? - Eşti cu noi, Pedro.
- Eşti aici de câteva zile. - Câteva zile?
Credeam că n-o să te mai trezeşti.
Eşti foarte norocos, Pedro. Eşti în viaţă.
Ai avut la tine mereu panglica asta.
Tita. Trebuie să...
Trebuie s-o găsesc pe Tita.
Gertrudis...
Te rog, du-mă la ea.
Nu ne putem duce la Las Palomas, Pedro.
Nu mai putem.
Unchiul tău e acum general, sau aşa ceva.
A luat în stăpânire ferma tatălui tău.
Sunt soldaţi peste tot, aşa că a trebuit să părăsim tabăra.
Şi tatăl meu?
El ştie?
Nu ştiu.
Încearcă să mănânci ceva.
Dacă nu mănânci, n-o să-ţi mai revii niciodată.
Ştiu că mă auzi.
Aici e bine.
Cu mine şi cu Grace eşti în siguranţă.
Mulţumesc.
N-o să-i mai las să-ţi facă vreun rău.
Jur.
Cum te simţi?
Mai bine.
Ce este?
Sunt un idiot, aia e.
Era să fiu omorât...
şi pentru ce?
N-am putut nici măcar să apăr ferma tatei.
Pe voi v-am dezamăgit.
- Ai făcut ce ai putut. - Nu.
Am făcut greşeală după greşeală.
Am fost egoist.
Uite cât rău am făcut tuturor.
N-o să-mi mai văd niciodată fiul.
Te rog...
Ajută-mă s-o am din nou pe Tita.
Uită-te la tine... Ai mai multe vieţi decât o pisică.
Da...
Şi acum ce facem?
În aceste zile de haos şi confuzie
înălţăm o rugăciune pentru toţi cei care încă luptă
ca să reinstaureze pacea aici, la Piedras Negras.
Ne rugăm, de asemenea,
pentru proprietarii acelor ferme
care au fost atacate de rebeli,
de tâlhari care profită de situaţia tulbure a ţării
ca să jefuiască şi să semene panică.
Trăim timpuri sumbre.
Dar nu ne pierdem credinţa în Domnul, Tatăl nostru.
Avem încredere şi în armata noastră,
condusă de generalul Felipe Muzquiz, aici de faţă.
Fie ca lumina lui să strălucească peste tot,
pentru a readuce pacea în iubita noastră comunitate.
Ridicaţi-vă.
Când va reveni totul la normal?
Fără Madero,
ne-am închipuit că grupările rebele ale lui Villa se vor retrage.
Mai sunt doar câteva, care se ascund pe dealuri, nu?
Pe dealuri şi aici.
Atacă fermele şi fură vite.
În câteva zile, îi vom prinde pe aceşti tâlhari.
Generale Muzquiz, putem schimba o vorbă?
Am făcut să fie foarte clar că nu avem ce discuta.
Preferi să ridic vocea?
Nu cred că aşa vei avea parte de mai multă atenţie.
Familia ta a făcut o scenă la Piedras Negras.
Ce doreşti?
Am nevoie de un permis special pentru fiica mea, Rosaura.
- Am nevoie de ea la fermă. - Văduva unui traficant de arme?
Ea n-a făcut nimic.
Dacă fiica ta se întoarce, nu am altă opţiune decât s-o arestez.
Îţi amintesc că eu sunt cea care ţi l-a dat pe nepotul tău.
Iar eu, în schimb, am lăsat-o pe cealaltă fiică a ta în viaţă.
Cea rebelă. Suntem chit.
- Scuză-mă. - Aşteaptă.
Îţi voi da o parte din pământul meu. E un târg foarte bun.
N-aş accepta nici în dar.
Ar fi nevoie de mulţi bani ca să cultivi ceva acolo.
Pământul acela
e mai uscat ca tine.
Eşti un animal.
Nu uita că eşti femeie şi că eşti singură.
Dacă aş vrea, ţi-aş putea lua tot pământul. Înţelegi?
Felipe!
Da, iubita mea.
Sfântă Fecioară, născătoare de Dumnezeu,
roagă-te pentru noi, păcătoşii, acum şi în ceasul morţii noastre.
Sfântă Maria, cea plină de har, Domnul este cu tine.
Binecuvântată eşti tu între femei
şi binecuvântat este rodul pântecelui tău, Iisus.
Sfântă Maria, născătoare de Dumnezeu, roagă-te pentru noi, păcătoşii,
acum şi în ceasul morţii noastre.
Nu e a ta, Nicolás.
Mă uitam şi eu.
De ce e Nicolás încă aici?
Am convenit să-l lăsăm să plece.
Avem nevoie de oameni.
Nu e de încredere.
Dacă era trădător, ne-ar fi predat deja.
Dar ambuscada lui Muzquiz? Crezi că a fost o coincidenţă?
- Am discutat deja asta, Gertrudis. - Dar fără niciun rezultat.
Ştiu că nu-ţi place să vorbeşti, dar tăcerea nu va rezolva nimic.
Nu-l putem lăsa pe Pedro să se ducă la Las Palomas.
De ce nu?
Ne va pune pe toţi în pericol. Ar putea fi urmărit.
Cât o să ne mai ascundem?
Nu ştiu. Până primim ordinul.
Trebuie să acţionăm. Ai noştri aşteaptă şi proviziile sunt pe terminate.
Să mă anunţi când termini să te lamentezi.
Vom împărţi ce a mai rămas din fasole şi porumb.
Şi vom afuma carnea.
Măcar până încep găinile să facă ouă în mod regulat.
Nu prea mai avem grăunţe pentru găini. Să le depozităm.
Dă-le lor. Ne trebuie ouă.
Nu prea e apă, doamnă. Nu ajunge pentru săptămâna asta.
Atunci nu se mai spală nimeni.
Aşteptăm anotimpul ploios.
Nu uitaţi: Domnul nu-ţi dă mai mult decât poţi duce.
O să trecem şi prin asta.
Am cerut un împrumut şi mi-l vor da, dar am nevoie de ajutorul vostru.
Bine?
Gata cu feţele triste. O să ne descurcăm.
Închideţi porţile.
Da, doamnă Elena.
Ce scrie?
"Fiica mea, aici e din zi în zi mai periculos."
"Nu eşti în siguranţă la Las Palomas. Nu te poţi întoarce."
"Rămâi unde eşti până-ţi voi da de ştire. Domnul să te binecuvânteze."
Nu mă pot duce înapoi.
E prea periculos.
Şi atunci ce se va întâmpla?
Cine va avea grijă de tine?
Las-o să se descarce.
Are nevoie de un mormânt, ca să-şi plângă bărbatul.
Sper să se poată întoarce curând la Piedras Negras.
Şi eu.
Pe aici.
Ia loc, te rog.
Bine...
Te-am adus aici fiindcă vreau să-ţi povestesc ceva.
Cândva, demult,
un alchimist a descoperit primul element chimic din istorie.
Fosforul.
Şi-a dat seama că, în combinaţie cu oxigenul, se aprinde.
Ce vezi aici e oxigen pur.
L-am obţinut descompunând peroxid de hidrogen.
Bine...
Ca să faci fosforul să ardă
ai nevoie de un element detonator.
Doar aşa îi poţi obţine strălucirea şi căldura.
Îţi spun toate astea deoarece bunica mea kickapoo
spunea că şi sufletul nostru e la fel.
Închipuie-ţi că în fiecare dintre noi e o cutiuţă cu chibrituri.
Însă, în cazul nostru,
oxigenul e respiraţia persoanei iubite.
Iar detonatorul e plăcerea pe care ne-o aduce prezenţa sa,
căldura sa.
De asta avem nevoie ca să aprindem acel foc.
Tita, e foarte important să găsim elementele cu care să aprindem
focul nostru interior, pentru o viaţă care să aibă sens.
Altfel, cutiuţa aceea cu chibrituri
s-ar putea umezi şi nu s-ar mai aprinde.
Există momente în viaţă
în care avem nevoie de un nou element detonator.
Doar atunci vom aprinde focul, pentru ca flacăra să nu moară.
Tita, ştiu că ai trecut prin multe.
Dar bunica mi-a spus că, dacă luăm un chibrit
şi scriem cu el ce ne doare, asta ne-ar putea uşura durerea.
Ce-ar fi să începem prin a afla de ce nu vorbeşti?
Uite...
Ţi-ar plăcea să scrii asta aici?
Eşti gata?
Să ai grijă de sora mea.
Crezi că mă va primi înapoi?
Sper că da.
"Nu vorbesc pentru că nu vreau."
Brown şi-a dat seama că acest act de răzvrătire
e primul pas în lungul drum al Titei către libertatea ei.
Aşa că a îndrăznit să-şi închipuie că el ar putea fi
elementul detonator din viaţa Titei.
Şi asta...
Poftă bună. Poftă bună la masă.
Ce-i asta?
E mâncare, Alex.
Mâncare delicioasă.
Friptură de vită. Îţi place.
Nu-mi mai place.
N-avem altceva.
Mănâncă, Alex. E delicios.
- Dar arată scârbos! - Fiule...
- Nu mănânc asta. - Atunci ai terminat cina.
Te poţi duce în camera ta.
Doctore...
O să fie bine.
Pot să mănânc eu asta?
Încă din copilărie, Tita nu suporta să vadă că un om e flămând.
Tu l-ai ajutat! A luat calul tău!
Dacă e prins, s-a zis cu noi! Ţi-am spus!
Nu l-am putut opri, Juan.
Pedro e şeful aici acum, sau ce?
De când eşti împotriva mea?
Nu sunt împotriva ta, Juan!
Dar băutura şi înfrângerea îţi iau minţile!
Juan!
- Juan! - Ce e?
Nicolás! Ţi-a luat puşca şi calul şi a şters-o!
Ţi-am zis că e un trădător!
Trebuie să plecăm de aici cât mai repede.
Mizerabilul!
Ridicaţi tabăra! Plecăm!
- Da! - Să mergem!
Grăbiţi-vă! Luaţi tot!
Haideţi!
Bună seara.
Iartă-mă că te deranjez,
dar mi-am amintit că-ţi place mult să găteşti.
Activarea detonatorului e importantă ca să-ţi revii,
aşa că m-am gândit că poate ai fi gata să încerci.
Bucătăria noastră îţi stă la dispoziţie.
Când vrei.
Elementul detonator.
Eşti tristă, copilă.
E normal.
Ai pierdut mult.
Nu e nevoie să găteşti, dacă nu-ţi dă inima ghes.
Nu uita că de tine depinde să fii fericită din nou.
Nu lăsa ca fericirea ta să depindă de altcineva.
Domnule doctor!
Avem destule lemne!
Ce faceţi?
Încerc să-mi amintesc cum se construieşte.
Alex, mă ajuţi?
- Da. - Să ai grijă, Alex!
Vom face o surpriză pentru Tita.
Aici. Ai grijă.
- Deci? - Da.
- Câţi? - Doi.
Domnule general!
Aici a fost o tabără, dar nu mai e nimeni!
Probabil că au plecat de câteva zile.
Duceţi-vă pe dealuri şi aduceţi-mi-l pe trădător.
Să nu vă întoarceţi fără el.
De data asta, îl spânzur cu mâna mea de un copac.
Să mergem!
Pe ăsta... lăsaţi-l să plece.
Poate că am gura slobodă, dar nu sunt mincinos.
Ţi-am spus că nepotul tău e în viaţă.
- Nu vreau banii tăi, generale. - Atunci ce vrei?
Mi-ar plăcea să intru în echipa ta de "mâncători de vită".
Nu există aşa ceva.
Sunt doar bârfe şi zvonuri.
Sigur.
Sunt doar nişte rebeli cărora le place să prade ferme.
Dar dumneata nu ştii nimic despre asta, nu-i aşa?
Mulţumesc.
Sunt foarte fericit că-ţi aud vocea.
Florile de amarant sunt uimitoare.
Da. Sunt foarte frumoase.
Taie-le, dacă vrei.
Ştiai că neamul Huichol le numeşte Wa'vi
şi sunt sacre pentru ei fiindcă rezistă la secetă?
Numele lor vine de la cuvântul grec "amarantos",
care înseamnă "floarea care nu se ofileşte".
- Prăjiturele cu amarant. - Exact.
Se pot folosi şi ca să faci prăjiturele.
Pot să folosesc bucătăria dumitale?
E a ta.
Mulţumesc.
Ca să faci prăjiturele,
mai întâi usuci paniculele, ca să obţii seminţele de amarant.
Apoi adaugi stafide, nuci,
seminţe de dovleac şi arahide într-o tigaie
şi le rumeneşti puţin, la foc foarte mic.
Într-o oală, topeşti o cantitate generoasă de zahăr brun.
Apoi adaugi miere şi câteva picături de lămâie.
Torni acest amestec peste seminţele rumenite şi amarantul clătit.
Amesteci toate ingredientele
şi umpli forma pentru prăjiturele.
Când a gustat dulceaţa zahărului brun şi a mierii,
Tita şi-a simţit inima învăluită de o căldură.
A simţit o uşurare. O mângâiere.
Poate că era primul semn că destinul ei
putea fi, pentru prima dată, în propriile sale mâini.
PRĂJITURELE CU AMARANT
Greieraş drăgălaş...
Rază de stea...
Greieraş drăgălaş...
Dormi...
O chema Emma.
A murit născându-l pe Alex.
Placenta s-a prins de uter şi n-am putut s-o salvez.
Era o femeie minunată.
Acum, de câte ori vindec pe cineva,
parcă recuperez o parte din ce am pierdut.
Trebuie să mărturisesc
că, atunci când ai ajuns aici, m-am temut că o să te pierd şi pe tine.
Tita,
ştiu ce ai simţit pentru Pedro Muzquiz.
Şi ştiu că-l jeleşti.
Dar, crede-mă,
orice durere,
oricât ar fi de mare,
trece.
Viaţa e generoasă.
Ne dă tot timpul şanse să fim fericiţi.
Noapte bună.
Delfino...
Ai fost executat.
Dacă află cineva că sunt în viaţă, chiar că o să mă omoare.
Am venit după Tita.
Domnişoara nu mai e aici.
SAN ANTONIO TEXAS
- Bună ziua. - Bine aţi venit.
Mulţumesc.
Bun venit înapoi, Rosaura.
Vizitele tale îi fac foarte bine prietenului meu.
- Vino. - Mulţumesc.
Cum te simţi, Pedro?
Boala asta blestemată...
Se zice că îi afectează doar pe muncitorii de la câmp.
Şi uită-te la mine.
Mor ca un ţăran.
Febra tifoidă nu face deosebiri.
Şi tu?
Cum te mai simţi?
Mă întristează să te văd aşa.
E timpul să mergi mai departe.
Nu, n-am să-l uit niciodată pe Pedro.
Voi ţine doliu toată viaţa.
Cum a făcut şi mama.
Îmi pare rău. Nu vreau să te întristez.
Vizitele...
Vizitele tale mă ajută să mă simt mai bine.
Rosaura, eşti foarte tânără.
Mergi mai departe.
Ştiu că vrei ce e mai bine pentru mine.
Dar nu ştiu cum să fac.
Bună ziua.
Îţi place?
Foarte mult.
Alex va fi foarte fericit.
Am foarte multe pentru care să-ţi mulţumesc.
Eu sunt cea care trebuie să vă mulţumesc
pentru tot ce aţi făcut pentru mine, domnule doctor.
Te-ar deranja dacă ne-am adresa mai puţin formal?
Deloc.
Da.
M-am gândit.
Nu vreau să mă întorc la Las Palomas.
Aici mă simt fericită.
Liberă.
Poate că sentimentul de fericire pus de Tita în prăjiturele
a fost cel care l-a încurajat pe doctorul Brown să acţioneze.
Acum era sigur că el ar putea fi "detonatorul" de care avea Tita nevoie.
Rămâi aici cât vrei.
Îţi mulţumesc.
Se simţea pregătit să iubească din nou.
Tita...
- Pot să vorbesc cu tine? - Da.
Vino...
Nu vreau să te tulbur,
dar e ceva ce doream de multă vreme să-ţi spun.
E ceva curios...
Când ai ajuns aici, se presupunea că eu trebuie să am grijă de tine.
Însă tu eşti cea care m-a readus pe mine la viaţă.
Sunt dispus s-o înfrunt pe mama ta
şi orice consecinţe ar surveni, fiindcă ştiu că meriţi să fii fericită.
Şi cred că eu îţi pot dărui acea fericire.
Tita...
Ai vrea să te măriţi cu mine?
În după-amiaza aceea, toată acea atenţie, siguranţă
şi tandreţe de care nu mai avusese niciodată parte
au ajutat-o pe Tita să ia o hotărâre.
Da.
- Da? - Da!
Da...
Da.
Cine vrea să fie omorât?
- Du-te de-aici, Nicolás! - Nu. Mai întâi iau ce e al meu.
Nimeni nu intră în ferma asta!
Am apărat casa asta cu mai mult curaj decât o să ai tu vreodată!
Linişteşte-te.
Doamnă!
Nu te atinge de fată!
Ia-o. E a ta.
Las-o!
Lăsaţi-o, animalelor! Daţi-i drumul!
Să vedem dacă o ştiţi pe asta.
Sunt lung ca un drum.
Trec printre câmpuri şi printre morile de vânt.
Dar nu sunt nici bărbat, nici femeie.
Are picioare?
Nu are picioare, dar ştie să se deplaseze cu repeziciune.
Curentul?
Aproape!
- Un râu? - Exact, Alex!
Am ştiut! Am câştigat!
Ştiam că ai să ghiceşti.
- Prăjiturelele astea sunt grozave. - Sunt delicioase, Tita. Mulţumim.
- Mulţumesc, Tita. - Mulţumim.
- Îţi mulţumim că ai făcut asta. - Mai vreţi ceai?
Acum nu, mulţumesc.
Spune "la revedere", Alex. E timpul să te duci la culcare.
Pot s-o iau pe ultima?
Trebuiau să fie pentru toată lumea!
Mai sunt, în bucătărie. Du-te şi ia-ţi.
Dar mai întâi am să te gâdil!
- Grace, ajută-mă! - Vino încoace!
- Cred că e deja târziu. - Te rog!
Să nu-ţi fie frig.
Tati!
Spune-mi de ce trebuie să mă duc la culcare.
Trebuie să te duci la culcare pentru că eşti mic.
Dar o să ne jucăm mâine.
- Îmi promiţi? - Da.
Mă duc la culcare, dar numai dacă vii cu mine.
Bine. Să mergem.
Te simţi bine?
Da. Mi-e bine.
- Să te duc în braţe? - Da.
Vino...
Mă întorc imediat.
- Tată, am o ghicitoare pentru tine. - Să auzim.
- Trece prin moara de vânt... - Nu aşa e.
Bine, încep din nou.
Trece printre câmpuri...
Se spune că Pedro n-a suportat s-o vadă pe Tita în braţele altuia.
În noaptea aceea, inima i s-a frânt.
Şi toată iubirea pe care o avusese pentru ea
a devenit gelozie şi ranchiună.
Dar eu ştiu că nimic din toate astea nu e adevărat.
Şi că, în seara aceea, când şi-a dat seama
că prezenţa lui putea aduce doar şi mai multă suferinţă în viaţa ei...
în acel moment,
cu inima zdrobită,
Pedro a luat greaua hotărâre de a-şi sacrifica dragostea
şi de a o lăsa pe Tita să fie fericită.
Haide!
Hai!
Dă-i drumul odată!
Să mergem!
Traducerea FAST TITLES MEDIA