-Hva lager du? -Arme riddere. Vil du ha?
Hva skjer?
Jeg er død.
Slike drømmer fyller flere sider i min grandtante Titas dagbok.
Ikke engang i drømmer fikk hun rømt fra sin triste virkelighet.
Robertitos død-
-det dype hatet som drev moren til å låse henne inne på det stedet-
-og nyheten om Pedros henrettelse-
-tok til slutt stemmen hennes.
De sier at Tita gråt så mye at hun gikk tom for tårer.
Så hun fortsatte å gråte, til hun tørket inn.
På den tiden, tilfeldigvis eller ei-
-gikk Piedras Negras gjennom historiens verste tørke.
Men Tita visste ikke at noen kilometer fra fengselet-
-hadde et mirakel funnet sted.
Noen sier at kulen gikk gjennom lungene og bommet på hjertet.
Andre hevder at soldatens rifle låste seg-
-og at bare kulefragmenter nådde brystet.
Personlig tror jeg fortsatt at skjebnen blandet seg inn-
-så Pedro Múzquiz ikke skulle dø langt unna Tita.
-Fikk du adressen? -Ja.
-Skynd deg, da! -Kom hit.
Ikke stopp for noe. Finner señora Elena ut av det, dreper hun oss!
Det er Tita de la Garza.
-Hva skjedde? -Hun trenger hjelp.
Gi meg et øyeblikk.
Doktor, hvordan kan vi hjelpe deg?
God morgen, mor. Jeg skal møte Tita de la Garza.
-Tita? -Ja.
Jeg er venn av familien hennes. Elena ba meg besøke henne.
Hun er en veldig travel kvinne.
Hun vil forsikre seg om at Tita har det bra.
Kan du ta meg med til henne?
Den jenta har ikke villet spise, så det skader ikke om en lege ser henne.
Tita.
-Herregud. -Vi vet ikke hva annet vi kan gjøre.
Hun åpner ikke munnen engang.
Og Elena har ikke sendt penger, så vi vet ikke hva vi skal gjøre.
Hun er helt dehydrert.
Hva gjør du? Du trenger morens samtykke, doktor.
Tror du virkelig denne jenta kan vente?
Du har ikke rett til å ta henne med deg.
Om Tita dør, er du ansvarlig! Vil du bære den byrden?
Jeg skal fortelle señora Elena om dette!
Han er der. Bak der.
Pedro.
Grace.
Grace!
Gi meg serumet, er du snill.
Pappa, hvem er hun?
Hun heter Tita.
-Vil det gå bra med henne? -Ja.
-Doktor. -Takk.
-Noe mer? -Nei takk.
Kom igjen.
OPPRØRERLEIR
Pedro?
-Gertrudis? -God morgen.
-Hvor er jeg? -Du er med oss, Pedro.
-Du har vært her i dagevis nå. -Dagevis?
Vi trodde du aldri skulle våkne.
Du er veldig heldig, Pedro. Du er i live.
Du har hatt det båndet med deg hele tiden.
Tita. Jeg må...
Jeg må finne Tita.
Gertrudis...
Ta meg til henne. Vær så snill.
Vi kan ikke dra til Las Palomas, Pedro. Ikke nå lenger.
Onkelen din er general eller noe nå. Nå eier han gården til faren din.
Det er soldater overalt, så vi måtte dra.
Hva med faren min?
-Går det bra med ham? -Jeg vet ikke.
Prøv å spise noe.
Du blir aldri bra om du ikke spiser.
Jeg vet du hører meg.
Du er trygg her.
Du er trygg med meg og Grace.
Takk.
Jeg lar dem aldri skade deg igjen.
Jeg sverger.
-Hvordan føler du deg? -Bedre.
-Hva er i veien? -Jeg er en idiot.
Jeg ble nesten drept, og for hva?
Jeg kunne ikke engang beskytte gården til faren min.
Jeg sviktet deg.
-Du gjorde det du kunne. -Nei.
Jeg gjorde den ene feilen etter den andre.
Jeg var egoistisk.
Se på all skaden jeg har forårsaket.
Jeg får aldri se sønnen min igjen.
Vær så snill.
Hjelp meg å få Tita tilbake.
Bare se på deg.
Du har flere liv enn en katt.
Ja.
Hva nå?
I disse dager med kaos og forvirring-
-ber vi for alle som fortsetter å kjempe-
-for å gjenopprette fred i Piedras Negras.
Vi ber også for eierne av gårdene-
-som har blitt angrepet av opprørere-
-kjeltringer som utnytter landets vanskelige situasjon-
-for å plyndre og spre panikk.
Dette er mørke tider.
Men vi stoler fortsatt på vår hellige Gud.
Vi stoler også på hæren vår-
-ledet av general Felipe Múzquiz, som er her med oss.
Måtte Hans lys skinne overalt-
-for å gjenopprette fred i vårt elskede samfunn.
Reis dere.
Når blir alt normalt igjen?
Uten Madero så vi for oss at Villas opprørere ville trekke seg tilbake.
Det er bare noen få igjen som gjemmer seg i fjellene, hva?
I fjellene og her. De angriper gårder og stjeler kveg.
Det er bare snakk om dager før vi tar de forbryterne.
General Múzquiz, kan jeg få et ord?
Jeg gjorde det klart at vi ikke har noe å snakke om.
Skal jeg heve stemmen?
Jeg tror ikke det gir deg mer oppmerksomhet enn du alt har fått.
Familien din har laget litt av en scene i Piedras Negras.
Hva vil du?
En tillatelse til dattera mi, Rosaura.
-Jeg trenger henne på gården. -Enken til en våpenhandler?
Hun har ikke gjort noe.
Om dattera di kommer tilbake, må jeg arrestere henne.
La meg minne deg på at jeg overga nevøen din.
Og til gjengjeld lot jeg den andre dattera di leve. Den opprørske.
Vi er skuls.
-Ha meg unnskyldt. -Vent.
Jeg gir deg en del av eiendommen min. Til en god pris.
Jeg ville ikke akseptert det som en gave.
Det vil kreve mye penger å dyrke noe der.
Den jorda er tørrere enn deg.
Du er et dyr.
Ikke glem at du er kvinne og at du er alene.
Om jeg ville, kunne jeg ta hele jorda di fra deg.
Forstår du?
-Felipe. -Ja, kjære.
Hellige Maria, Guds mor, be for oss syndere-
-nå og i vår dødstime, amen.
Hill deg, Maria, full av nåde, Herren er med deg.
Velsignet er du blant kvinner, og velsignet er ditt livs frukt, Jesus.
Hellige Maria, Guds mor, be for oss syndere-
-nå og i vår dødstime, amen.
Den er ikke din, Nicolás.
Jeg tar bare en titt.
Greit.
Hvorfor er Nicolás her ennå?
Vi ble enige om å la ham gå.
Vi trenger menn.
Han er ikke til å stole på.
Om han var en forræder, hadde han allerede anmeldt oss.
Og Múzquiz' bakholdsangrep? Var det en tilfeldighet?
-Vi har allerede diskutert dette. -Men vi kom ingen vei.
Jeg vet du ikke vil prate, men å tie sletter det ikke.
-Pedro kan ikke dra til Las Palomas. -Hvorfor ikke?
Han setter oss alle i fare, de kan følge etter ham.
Hvor mye lenger skal vi gjemme oss?
Jeg vet ikke. Til vi får ordren.
Vi må handle. Folkene våre venter, og vi er nesten tomme for forsyninger.
Si fra når du har deppet ferdig.
Vi fordeler det som er igjen av bønnene og maisen.
Og vi speker kjøttet.
I hvert fall til hønene legger egg regelmessig.
Det er ikke mye korn til hønene. Skal vi lagre det?
Gi det til dem. Vi trenger egg.
Det er ikke mye vann, señora. Det er ikke nok for en uke.
Da bader ingen. Vi venter på regntiden.
Husk at Gud former ryggen for byrden.
Vi kommer oss gjennom dette.
Jeg ba om et lån, og de vil gi det til meg-
-men jeg trenger deres hjelp.
Forstått?
Nok lange masker, det går bra.
-Lukk dørene. -Ja, señora Elena.
-Kom igjen. -Ja.
Hva står det?
DATTER, DET BLIR FARLIGERE FOR HVER DAG.
DU ER IKKE TRYGG I LAS PALOMAS.
BLI DER DU ER TIL NOEN SER DEG. GUD VELSIGNE DEG.
Jeg kan ikke dra tilbake.
Det er for farlig.
Hva vil skje da?
Hvem skal ta vare på deg?
La henne få alt ut.
Hun trenger en grav for å gråte for mannen sin.
Jeg håper hun kan dra tilbake til Piedras Negras snart.
Jeg også.
Denne vei.
Vær så god og sitt.
OK. Jeg tok deg med hit for å fortelle deg noe.
For lenge siden-
-oppdaget en alkymist historiens første kjemiske element.
Fosfor.
Han innså at når det blandes med oksygen, tar det fyr.
Det du ser her, er rent oksygen.
Jeg fikk det gjennom nedbrutt hydrogenperoksid.
For å få en fyrstikk til å brenne, trenger du en detonator.
Det er den eneste måten å få lys og varme fra den.
Jeg sier dette fordi min Kickapoo-bestemor-
-pleide å si at sjelen vår fungerer på samme måte.
Tenk deg at det er en fyrstikkeske inni oss alle.
I vårt tilfelle er oksygenet den elskedes pust.
Og detonatoren er gleden deres nærvær gir, varmen deres.
Det er det vi trenger for å tenne flammen.
Tita, det er veldig viktig-
-å finne de rette elementene for å tenne den indre flammen-
-for å leve et meningsfullt liv.
Ellers kan fyrstikkesken bli våt og aldri tennes igjen.
Det er øyeblikk i livet hvor vi må finne en ny detonator.
Bare da vil vi tenne flammen og forhindre at den dør.
Tita, jeg vet du har vært gjennom mye.
Men bestemor sa at om vi tar en fyrstikk-
-og skriver det som sårer oss, kan det lindre smerten.
Skal vi begynne med å finne ut hvorfor du ikke snakker?
Se.
Vil du skrive det ned her?
Er du klar?
Ta vare på søstera mi.
Tror du hun tar meg tilbake?
Jeg håper det.
JEG SNAKKER IKKE FORDI JEG IKKE VIL.
Brown innså at dette opprøret-
-var første steg på Titas lange reise mot frihet.
Så han våget å forestille seg at han kunne bli detonatoren i Titas liv.
Sånn, ja.
Vel bekomme. Nyt måltidet.
-Hva er dette? -Det er mat, Alex. Nydelig mat.
-Det er roastbiff. Du elsker det. -Ikke nå lenger.
Det er det vi har.
Spis, Alex. Det er nydelig.
-Men det ser ekkelt ut. -Sønn.
-Jeg spiser ikke dette. -Da er du ferdig her.
Du kan gå på rommet ditt.
Doktor, han klarer seg.
Kan jeg få den?
Siden hun var barn, har ikke Tita tålt å se noen som er sultne.
Du hjalp ham! Han tok hesten din!
Tar de ham, er vi ferdige. Jeg sa det!
Jeg kunne ikke stoppe ham, Juan.
Er Pedro sjefen her nå?
-Når ble du imot meg? -Jeg er ikke imot deg, Juan!
Men spriten og nederlaget roter med hodet ditt!
Juan! Juan!
-Hva? -Det er Nicolás.
Han tok hesten og riflen din og dro.
-Jeg sa han var en tyster! -Vi må dra så fort som mulig.
Jævel!
Bryt leiren! Vi drar!
-Ja! -Kom igjen!
Skynd dere! Ta alt! Kom igjen!
God kveld.
Unnskyld meg, men jeg husket hvor dypt du elsker å lage mat.
Å aktivere detonatoren er viktig for rekonvalesensen-
-så jeg tenkte du kanskje var klar til å prøve.
Kjøkkenet vårt er tilgjengelig for deg.
Når du vil.
Detonatoren.
Du er trist, jenta mi. Det er normalt. Du har mistet mye.
Du trenger ikke å lage mat om hjertet ditt ikke føler det.
Ikke glem at å være lykkelig igjen er opp til deg.
Ikke la din lykke avhenge av noen andre.
Doktor!
Vi har nok ved. Hva gjør du?
Jeg prøver å huske hvordan man bygger.
Alex, kan du hjelpe meg?
-Ja. -Forsiktig, Alex!
Vi lager en overraskelse til Tita.
Her. Forsiktig.
-Så? Hvor mange? -To.
General! Det var en leir her, men de er borte.
De dro for noen dager siden.
Dra til åsene og finn den forræderen. Ikke kom tilbake hit uten ham.
Denne gangen henger jeg ham fra et tre selv.
-Kom igjen! -La denne gå.
Jeg er kanskje løsmunnet, men ingen løgner.
Jeg sa at nevøen din levde.
-Jeg vil ikke ha pengene dine, general. -Hva da?
Jeg vil gjerne bli med i gjengen din med kjøttspisere.
Den finnes ikke. Det er bare sladder og rykter.
Akkurat.
Det er bare opprørere som liker å plyndre gårder.
Du vet vel ikke noe om det?
Takk.
Å høre stemmen din gjør meg glad.
Amarantblomster er utrolige.
Ja. De er nydelige.
Du kan kutte dem om du vil.
Visste du at Huichol-folk kaller dem wa'vi-
-og de er hellige for dem fordi de motstår tørke?
Navnet kommer fra det greske ordet Amaranthus-
-som betyr "blomsten som ikke falmer".
-Gleder. -Nettopp.
Du kan også bruke dem til å lage gleder.
-Kan jeg bruke kjøkkenet ditt? -Det er ditt.
Takk.
For å forberede gleder, må du først tørke toppene-
-for å få tak i amarantfrø.
Du må tilsette rosiner, nøtter-
-gresskarfrø og peanøtter i en gryte og la det koke på lav varme.
I en annen gryte må du smelte en god mengde brunt sukker.
Så tilsetter du honning og noen dråper sitron.
Tilsett de ristede frøene i blandingen sammen med den rene amaranten.
Bland alle ingrediensene og fyll formene for å forme gledene.
Da hun smakte sødmen fra det brune sukkeret og honningen-
-følte Tita varmen klemme hjertet hennes.
En lettelse. Et kjærtegn.
Kanskje det var et tegn på at skjebnen hennes, for første gang-
-lå i hennes hender.
AMARANTGLEDER
Jerusalem-siriss
Stjerneskinn
Jerusalem-siriss
Sov
God natt, sønn.
Hun het Emma.
Hun døde da hun fødte Alex.
Morkaken festet seg til livmoren, og jeg kunne ikke redde henne.
Hun var en flott kvinne.
Når jeg leger noen, føler jeg at jeg får tilbake noe av det jeg har mistet.
Jeg må tilstå at da du kom hit, var jeg redd for å miste deg også.
Tita, jeg vet hva du følte for Pedro Múzquiz.
Og jeg vet at du sørger.
Men stol på meg.
Enhver smerte, uansett hvor stor den er, forsvinner.
Livet er generøst.
Det gir oss sjanser til å være lykkelige hele tiden.
God natt.
Delfino.
Du ble henrettet.
Finner noen ut at jeg lever, dreper de meg for godt.
Jeg kom for å finne Tita.
Damen er ikke her lenger.
-God ettermiddag. -Velkommen.
Takk.
Velkommen tilbake, Rosaura.
Besøkene dine er veldig bra for vennen min.
-Kom inn. -Takk.
Hvordan går det med Pedro?
Denne fordømte sykdommen.
Den påvirker bare feltarbeidere, sa de.
Se på meg nå.
Dør som en arbeider.
Tyfus gjør ikke forskjell på folk.
Og du?
Hvordan går det?
Å se deg sånn gjør meg trist.
Det er på tide at du går videre i livet.
Nei, jeg vil aldri glemme Pedro.
Jeg vil sørge hele livet. Akkurat som moren min gjorde.
Jeg beklager. Jeg vil ikke gjøre deg trist.
Dine...
Besøkene dine får meg til å føle meg bedre.
Rosaura, du er for ung.
Gå videre.
Jeg vet at du bare ønsker meg det beste.
Men jeg vet ikke hvordan.
God ettermiddag.
Liker du det?
Jeg elsker det. Alex blir veldig glad.
Jeg har så mye å takke deg for.
Jeg må takke deg for alt du har gjort for meg, doktor.
Kan jeg snakke uformelt med deg?
Med glede.
Ja.
Jeg har tenkt.
Jeg vil ikke tilbake til Las Palomas.
Jeg er lykkelig her.
Jeg føler meg fri.
Kanskje det var lykken Tita la i de gledene-
-som oppmuntret dr. Brown til å handle.
Nå var han sikker på at han kunne være detonatoren Tita trengte.
Bli så lenge du vil.
Takk.
Han følte seg klar til å elske igjen.
Tita, kan jeg snakke med deg?
Greit.
Kom.
Jeg vil ikke opprøre deg, men det er noe jeg har villet fortelle deg.
Det er morsomt.
Da du først kom hit, skulle jeg ta vare på deg.
Men det var du som gjenopplivet meg.
Jeg er villig til å møte moren din og konsekvensene dette kan få-
-for jeg vet at du fortjener å være lykkelig.
Jeg tror jeg kan gi deg den lykken.
Tita...
Vil du gifte deg med meg?
Den ettermiddagen hjalp all sikkerheten, omsorgen-
-og ømheten hun aldri hadde opplevd før Tita å ta en avgjørelse.
Ja.
-Ja? -Ja!
Ja. Ja.
-Vi er her for å finne sjefen din. -Slipp meg!
Åpne! Señora Elena!
Åpne!
Hvem vil bli drept?
-Kom deg ut, Nicolás! -Nei. Jeg tar det som er mitt først.
Ingen går inn på denne gården!
Jeg har kjempet for dette huset med mer mot enn du noen gang vil.
Slapp av.
Señora! Señora!
Ikke rør jenta!
-Ta henne. Hun er din. -La henne være!
Slipp henne, dyr! Slipp henne!
La oss se om du har hørt denne.
Jeg er lang som en vei.
Jeg går gjennom åkrene og vindmøllene.
Men jeg er hverken mann eller kvinne.
Har den føtter?
Den har ingen føtter, men den renner.
-Strømmen? -Nesten!
-En elv? -Det stemmer, Alex!
Jeg visste det, jeg vant!
Jeg visste du ville gjette det.
Disse gledene smaker godt.
De er nydelige, Tita. Takk.
-Takk, Tita. -Takk.
-Takk for at du gjør dette. -Mer te?
Det går bra, takk.
Si ha det, Alex. Det er på tide å legge seg.
-Kan jeg få den siste? -Det skal være til oss alle!
-Det er mer på kjøkkenet. Gå og hent. -Å, vel.
Men først kiler jeg deg!
-Grace, hjelp meg! -Her kommer jeg! Kom hit!
-Jeg tror det er sent allerede. -Vær så snill!
Ikke bli kald.
Greit.
Pappa! Pappa! Hvorfor må jeg legge meg?
Du må legge deg fordi du er et barn.
Men vi spiller i morgen.
-Lover du? -Ja.
Jeg legger meg, men bare hvis du blir med meg.
OK. Kom igjen.
Går det bra?
Ja. Det går bra.
-Skal jeg bære deg? -Bær meg.
Ja? Kom igjen.
Straks tilbake.
-Pappa, jeg har en gåte til deg. -La oss se.
-Den går gjennom vindmøllen... -Det er ikke sånn den går.
OK, jeg begynner på nytt. Den går gjennom åkrene...
De sier at Pedro ikke taklet å se Tita i noen andres armer.
Den kvelden knuste hjertet hans.
Og all kjærligheten han følte for henne ble sjalusi og trass.
Men jeg vet at ingenting av det er sant.
Det var den kvelden han innså-
-at hans nærvær bare kunne bringe mer lidelse inn i Titas liv.
I det øyeblikket, med hjertet revet i stykker-
-tok Pedro den vanskelige avgjørelsen om å ofre kjærligheten-
-for å la Tita være lykkelig.
Kom igjen.
Kom igjen! Kom igjen!
Kom igjen!
-Delfino? -Det er moren din, señorita Tita.
I NESTE EPISODE:
En benådning signert av Mexicos president.
Hva gjør du her, Tita?
-La meg hjelpe. -Hvor er Fina?
-Hun er borte. -Ikke rør meg!
Vær forsiktig, doktor. Tita kan fylle livet ditt med lidelse.
Hun vil aldri slutte å elske ham.
Tekst: Audun Bie Iyuno